ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" грудня 2021 р.           Справа№ 925/683/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Гаврилюка  О.М. 
 
без виклику представників сторін
розглядаючи матеріали апеляційної скарги Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури 
на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.08.2021 року (повний текст рішення складено 27.09.2021) та додаткове рішення від 16.09.2021 року 
у справі №925/683/21 (суддя Кучеренко О.І.)
за позовом Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ"
про стягнення 222051,05 грн -
                                        
                                                  ВСТАНОВИВ:  
          
                 Заступник керівника Уманської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Черкаської міської ради (далі - позивач 1), Виконавчого комітету Черкаської міської ради (далі - позивач 2) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ" (далі - відповідач) про стягнення 222051,05 грн, з яких 195 000,00 грн заборгованість зі сплати пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.   Черкаси, 8 511,46 грн 3%  річних, 18 539,59 грн інфляційні збитки. 
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є замовником об`єкта будівництва багатоярусного гаража з адмінприміщеннями на розі вулиць Пушкіна-Гоголя в м. Черкаси, який введено в експлуатацію 20.11.2019 року. Проте, відповідач не виконав свій обов`язок, передбачений    ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції, яка діяла до 31.12.2019 року), та не уклав з позивачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. 
          Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.08.2021 року у справі №925/683/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.
           25.08.2021 року до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення за підписом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» Архіпенко О.В., у якій він просить суд стягнути з Черкаської окружної прокуратури понесені відповідачем судові витрати, які пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
          Додатковим рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.09.2021 року у справі №925/683/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Черкаської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ»  4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з Виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
          Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду, Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 18.08.202 року та додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 16.09.2021 року у справі №925/683/21 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
          Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський Черкаської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, ст. 1212 Цивільного кодексу України. 
          Так,  скаржник вказав, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо безпідставності  застосування до спірних правовідносин вимог ст. 1212 Цивільного кодексу України. 
          Крім того, за твердженням скаржника, судом залишено поза увагою дату введення відповідного  об`єкту в експлуатацію, а саме - 26.11.2019 року, оскільки, згідно з усталеною судовою практикою та висновками Верховного Суду щодо застосування ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у спірних правовідносинах, зобов`язання сплати коштів пайової участі виникає в момент введення  об`єкту в експлуатацію. 
          При цьому, скаржник наголосив, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 06.02.2020 року у справі №910/13271/18 та від 02.03.2016 року у справі №6-3090цс-15.
          Також, за твердженням скаржника, судом зроблений помилковий висновок щодо відсутності  обов`язку у відповідача укладення договору та відповідно і обов`язок зі сплати коштів пайової участі.
          Починаючи з 31.01.2020 року відповідач був проінформований  про обов`язок  щодо сплати коштів пайової участі, що в свою чергу спростовує висновки суду першої інстанції, що відповідач був переконаний у правомірності своєї поведінки.
          Щодо додаткового рішення, скаржник вказав, що суд не встановив, які саме види робіт або послуг та на якій правовій підставі надав адвокат Товариства, зокрема,  скільки годин  він вивчав позовну заяву прокурора з додатками, які саме і скільки часу він готував процесуальні документи, або ж яким чином адвокат прийняв в 4 судових засіданнях, враховуючи їх загальну (меншу) кількість.
          Крім того, скаржник зазначив, що відповідачем докази про постановлення додаткового рішення подані поза межами строку встановленого ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України без обґрунтування причин його пропуску, судом  в порушення норм процесуального права ухвалено додаткове рішення, яке підлягає скасуванню.    
          Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2021 року для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді  Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.
          Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.08.2021 та додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 16.09.2021 року у справі №925/683/21. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури  у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників своєю ухвалою від 23.10.2021 року. 
           02.11.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів  від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу  в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції без змін.            
          Крім того, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що  як на момент отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ" дозволу на будівництво, так і станом на  момент розгляду цієї справи судом, відсутнє положення закону, яке б  зобов`язувало  відповідача укласти з позивачем відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Черкаси.  Відтак, суд не наділений повноваженнями визнати укладеним договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена. Зазначене відповідає ст. 19 Конституції України. 
          Також, скаржник вказав, що  всі обставини, які викладені  апелянтом в апеляційній скарзі, у т.ч. і щодо розподілу судових витрат заявлялись позивачем у процесуальних документах  під час розгляду справи в суді першої інстанції, на них відповідачем подавались аргументовані заперечення, всі ці обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції, та їм була надана вірна юридична оцінка. Жодних нових даних в апеляційній скарзі апелянтом не вказано.
          Також, представник відповідача  наголосив, що  судом першої інстанції  на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин  справи ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення.
          Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення  Господарського суду  Черкаської області  від 18.08.2021 року та додаткове рішення від 16.09.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури - без задоволення,  з наступних підстав. 
          Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
          Як вбачається з матеріалів справи, з метою будівництва багатоярусного гаража з адміністративними приміщеннями на розі вулиць Пушкіна-Гоголя у м.  Черкаси Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» отримало дозвіл на виконання будівельних робіт №1945 від 17.05.2005 року. Дозвіл виданий Управлінням містобудування та архітектури Черкаського міськвиконкому/Інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю зі строком дії до IV кварталу 2007 року.
          У подальшому вказаний дозвіл на виконання будівельних робіт був продовжений дозволом Управлінням містобудування та архітектури Черкаського міськвиконкому/Інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю на виконання будівельних робіт №2489 від 24.12.2007 року, та дозволом Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю у Черкаській області №259/10 від 30.06.2010 року.
          Рішенням сесії Черкаської міської ради №2-672 від 05.06.2007 року було затверджено методику визначення пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.  Черкаси.
          Рішенням Черкаської міської ради «Про пайову участь (внесок) замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.  Черкаси» №2-621 від 23.06.2011 року скасовано рішення №2-672 від 05.06.2007 року та затверджено порядок залучення замовників до пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.  Черкаси.
          Відповідно до п. 7 рішення Черкаської міської ради №2-621 від 23.06.2011 року, укладені до набуття чинності цим рішенням договори пайової участі діють до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, якщо їх зміст не суперечить чинному законодавству України.
          Як правильно встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» зверталось до Департаменту містобудування Черкаської міської ради щодо наявності у нього зобов`язань щодо участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури у місті Черкаси, у зв`язку з будівництвом багатоярусного гаража з адміністративними приміщеннями на розі вулиць Пушкіна-Гоголя у м.  Черкаси, що підтверджується листами від 11.10.2012 року №11-1, вх.№13490-01-14 від 17.10.2012 року, №11-2, вх.№13546-01-14 від 18.10.2012 року та від 12.11.2012 року  №12-1, вх.№14649-01-14 від 13.11.2012 року (наявні в матеріалах справи). 
           20.11.2012 року Департамент містобудування Черкаської міської ради в свою чергу на вказані листи надав відповідь, у якій, зокрема,  повідомив Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ», що оскільки дозвіл на виконання робіт заявником було отримано до набрання чинності рішенням Черкаської міської ради №2-672 від 05.06.2007 року «Про затвердження Методики визначення пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.  Черкаси», то з огляду на те, що закони та нормативні акти не мають зворотної сили у часі, зазначив, що законодавчого права на вимогу Черкаської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» щодо укладання договору про пайову участь не існує.
           12.06.2018 року Черкаською міської ради прийнято рішення «Про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста» №2-3429, згідно з яким рішення №2-621 від 23.06.2011 року втратило чинність.
          Згідно п. 3.1 додатку №1 до рішення №2-3429 від 12.06.2018 року, пайова участь сплачується у повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиними платежем або частинами за графіком, що визначається договором.
          Відповідно до п. 2.3 додатку №1 до рішення №2-3429 від 12.06.2018 року  Департамент економіки та розвитку не пізніше ніж через 10 робочих днів з дня реєстрації виконавчим комітетом Черкаської міської ради звернення замовника департамент економіки та розвитку визначає розмір пайової участі та направляє проект договору замовнику для підписання (за умови надання замовником усіх необхідних документів). Протягом 2 робочих днів замовник повертає виконавчому комітету підписаний проект договору. Договір укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва щодо його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
           26.11.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» подало до управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради заяву про прийняття у експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та видачу сертифікату, найменування об`єкту будівництво багатоярусного гаража з адмінприміщеннями на розі вулиць Пушкіна-Гоголя у м.  Черкаси.
          За результатами закінчення будівництва об`єкту, комісією було підписано Акт готовності об`єкта до експлуатації від 20.11.2019 року (далі - акт), згідно з яким було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» закінчило будівництво багатоярусного гаража з адмінприміщеннями на розі вулиць Пушкіна-Гоголя у м.  Черкаси.
          Проектна документація затверджена наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» №26/04-1 від 26.04.2005 року, позитивний висновок Державного підприємства «Черкаська обласна служба української державної інвестиційної експертизи» №1727-ІПО від 25.04.2005 року (п. 3 акту).
          Відповідно до п. 10 акту кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією на будівництво становить 5010,7 тис.гривень, у тому числі витрати на будівельні роботи 3124,8 тис. гривень, витрати на машини, обладнання та інвентар 1885,9 тис. гривень.
           03.02.2020 року Департамент економіки та розвитку виконавчого комітету Черкаської міської ради на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» направило лист №230 від 31.01.2020 року, у якому повідомлено відповідача, що відповідно до законодавства, замовник який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, повинен сплатити пайову участь для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до ведення об`єкта у експлуатацію та про необхідність звернутись із відповідною заявою до органу місцевого самоврядування.
           16.03.2020 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» направлений розрахунок розміру пайової участі №1186-01-14, згідно із яким пайова участь для створення і розвитку інфраструктури міста Черкаси у разі будівництва багатоярусного гаража з адмінприміщеннями на розі вулиць Пушкіна-Гоголя в м.  Черкаси складає 200  428,00 грн.
           19.02.2021 року та 30.03.2021 року Департаментом економіки та розвитку виконавчого комітету Черкаської міської ради на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» направлено листи №338 та №353 про необхідність сплати заборгованості до міського бюджету коштів пайової участі для створення і розвитку інфраструктури міста Черкаси.
          Проте, як вбачається з матеріалів справи, вказані листи залишились без відповіді, кошти пайової участі для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту відповідачем сплачені не були, що і стало підставою для звернення прокурора в інтересах держави з позовом до суду.
          Відповідно до  ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»  прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
          Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною 3  статті 25 Закону України «Про прокуратуру».
          Поняття «інтереси держави» з огляду на процесуальний аспект та особливості такого виду представництва держави органами прокуратури свого часу аналізував Конституційний Суд України (рішення №3-рп/99 від 08.04.1999 у справі №1-1/99), зазначивши, зокрема, про те, що державні інтереси закріплюються як нормами  Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
          Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
          Відповідно до  ст. 140 Конституції України  місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
          Згідно п. 5.6 постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16.04.2019 року у справі №910/3486/18 зазначено, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
          Зважаючи на вищезазначене, прокурору достатньо дотриматися порядку, який передбачений  статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
          Черкаською окружною прокуратурою дотримано порядку визначеного у наведених вище положеннях, законодавства, відтак суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що прокурор обґрунтував необхідність захисту інтересів держави у даній справі.
          Предметом у цій справі є вимога прокурора про стягнення з відповідача коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.
          Як правильно встановлено судом першої інстанції, на час прийняття об`єкту будівництва Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» в експлуатацію (26.11.2019 року) правовідносини щодо пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту регулювалися нормами  ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року.
          Замовником є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
          Згідно ч. 2  ст. 40 Закону  України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
          Відповідно до ч. 5  ст. 40 Закону України  ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»  величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами 
          Як правильно встановлено судом першої інстанції, Черкаською міською радою були прийняті рішення, якими було затверджено методику та порядок визначення пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.  Черкаси, а також порядок залучення замовників до пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.  Черкаси
          Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» отримало дозвіл на виконання будівельних робіт 17.05.2005 року, тобто на час отримання дозволу у відповідача не було обов`язку щодо пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, оскільки таке зобов`язання виникло у замовників тільки після прийняття відповідного закону та рішень міськради. 
          Разом з цим, враховуючи, що у подальшому термін дії дозволу на виконання будівельних робіт продовжувався дозволами №2489 від 24.12.2007 року та №259-10 від 30.06.2010 року, у відповідача не виник обов`язок з укладення договору, оскільки  Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», яким передбачений такий обов`язок набув чинності з 12.03.2011 року.
          Відповідно до ч. 3  ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. 
          Згідно ч. 9  ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є:
           1) розмір пайової участі; 
           2) строк (графік) сплати пайової участі; 
           3) відповідальність сторін.
          Водночас, з 01.01.2020 року набули чинності норми  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», якими скасовано  ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
          Згідно з пунктом 2 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» №132-IX від 20.09.2019 договори про сплату пайової участі, які укладені до 01.01.2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.
          Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції з 01.01.2020 року у замовників відсутній обов`язок перераховувати до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, як і відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та продовжують свою дію до моменту їх виконання є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020 року.
          Твердження скаржника, що починаючи з 31.01.2020 року відповідач був проінформований  про обов`язок  щодо сплати коштів пайової участі не спростовує висновки суду першої інстанції, що відповідач був переконаний у правомірності своєї поведінки.
          Щодо твердження прокурора про часткову сплату відповідачем коштів пайової участі за будівництво багатоярусного гаража з адмінприміщеннями на розі вулиць Пушкіна-Гоголя у розмірі 5428 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що останні  не підтверджені належними та допустимими доказами.
          Як вбачається з матеріалів  справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ»  будь-яких коштів у квітні 2021 року на рахунок Черкаської міської ради не сплачувало, особа зазначена у платіжному дорученні (Архіпенко С.В.), копія якого додана прокурором до позовної заяви, не є працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ», що підтверджується довідкою Товариства №10/06-1 від 10.06.2021 року (наявна в матеріалах справи), згідно з якою чисельність працівників, які працюють на підприємстві, згідно з наказом №4/1-1 від 04.01.2021 року, складає 2 особи: директор Архіпенко О.В. та головний бухгалтер Костюченко О.М.
          Відповідно до  ст. 5 Цивільного Кодексу України  акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
          Отже, як на момент отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» дозволу на будівництво, так і станом на момент розгляду цієї справи судом, відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м.  Черкаси. Відтак суд не наділений повноваженнями визнати укладеним договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена. Зазначене відповідає  статті 19 Конституції України, згідно з якою правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
          Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 року справа №909/1143/19, від 30.09.2020 року справа № 904/4442/19, від 13.01.2021 року справа 922/267/20.
          З огляду на викладене, колегія суддів не приймає твердження скаржника, що судом зроблений помилковий висновок щодо відсутності  обов`язку у відповідача укладення договору та відповідно і обов`язок зі сплати коштів пайової участі.
          Щодо твердження скаржника, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо безпідставності  застосування до спірних правовідносин вимог ст. 1212 Цивільного кодексу України, колегія суддів відзначає наступне.
          Так, звертаючись із даним позовом до суду, прокурор вказав, що з огляду на зміни у законодавстві, а саме неможливість на даний час укласти договір про пайову участь, то неотриманні Черкаською міською радою кошти мають бути стягнуті з відповідача як безпідставно збережені у відповідності до  ст. 1212 Цивільного кодексу України.
          Відповідно до ч. 1  ст. 1212 Цивільного кодексу України  встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
          Згідно ч. 2  ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
          Разом з цим, враховуючи, що на час отримання відповідачем дозволу на будівництво у нього був відсутній обов`язок із укладення договір про пайову участь, а отже і обов`язок з її сплати то суму пайового внеску в розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Черкаси не можна вважати майном, яке збережене відповідачем за рахунок Черкаської міської ради без достатньої правової підстави.
          З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного  висновку, що застосування прокурором до спірних правовідносин  ст. 1212 Цивільного кодексу України  є безпідставним.
          Відповідно до ч. 1  ст. 73 Господарського процесуального кодексу України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
          Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
          Відповідно до ч. 1-3  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
          Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у     постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).
           17.10.2019 року набув чинності      Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до  Господарського процесуального кодексу України  змінено назву      ст. 79 Господарського процесуального кодексу України   з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж     протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019  року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).           
          Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі  № 129/1033/13-ц.
          Так, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів невиконання відповідачем вимог законодавства щодо сплати пайової участі замовника у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Черкаси.
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується  з висновком суду першої інстанції щодо  відмови в задоволенні позовних вимог в частині   стягнення з заборгованості зі сплати  пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Черкаси. 
          З огляду на відсутність законодавчих підстав для визнання укладеним між позивачем та відповідачем договору про пайову участь в розвитку інфраструктури м. Черкаси та стягнення з відповідача заборгованості зі сплати пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Черкаси, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення  3% річних та інфляційних збитків, як похідних вимог в задоволення яких було відмовлено 
          Посилання скаржника на правову позицію  Верховного суду викладену у постановах від 06.02.2020 року у справі №910/13271/18 та від 02.03.2016 року у справі №6-3090цс-15 є неприйнятними з огляду на те, що таку постанову прийнято з огляду на іншу фактично-доказову базу у відповідній справі, за інших встановлених обставин, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення, зокрема,  у справі  №910/13271/18 спір стосується відшкодування вартості безпідставно набутого майна, а у справі №6-3090цс-15  про визнання незаконним та скасування рішення міської ради та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.
          Щодо додаткового рішення, колегія суддів відзначає наступне. 
          Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 244 Господарського процесуального кодексу України  суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
           1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
           2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
           3) судом не вирішено питання про судові витрати.
          Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
          Згідно ч. 1  ст. 123 Господарського процесуального кодексу України    судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відповідно до п. 1 ч. 3 зазначеної статті належать витрати на професійну правничу допомогу.
          Відповідно до ч. 1  ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
          За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (ч. 2  ст. 126 Господарського процесуального кодексу України). 
          Згідно ч. 8  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України   розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
          Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначений попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач планує понести, у зв`язку з розглядом справи, який складає 10000,00 грн.
          Вступна та резолютивна частина рішення Господарського суду Черкаської області у справі була проголошена 18.08.2021 року.
          Заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, як вбачається з фіскальних чеків АТ «УКРПОШТА», була направлена до суду та сторонам у справі рекомендованим листом 20.08.2021 року, тобто у строк.
          З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника що відповідачем докази про постановлення додаткового рішення подані поза межами строку встановленого ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
          Відповідно до ст.ст.  16,  58 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Представником у суді може бути адвокат.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1  ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").
Відповідно до  ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"  гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Враховуючи статтю 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.   
Так, Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ" на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надано договір-доручення №10/18 про надання правової допомоги від 12.11.2018 року, який укладений між адвокатом Яременко В.А., що діє на підставі свідоцтва ради адвокатів Черкаської області №000644 від 01.08.2016 року та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ», довідку про взяття на облік платника податків адвоката Яременка В.А. від 25.06.2016 року, розрахунок витрат на правову допомогу при розгляді справи №925/683/21 Господарським судом Черкаської області від 07.06.2021 року, платіжне доручення №1188 від 18.08.2021 року про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» витрат на правову допомогу у справі №925/683/21 згідно з розрахунком від 07.06.2021 року у розмірі 10000,00 грн на рахунок фізичної особи-підприємця   Яременка В.А.
          Відповідно до умов договору-доручення №10/18 про надання правової допомоги від 12.11.2018 Яременко В.А. (адвокат) бере на себе зобов`язання представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ» (клієнт) та надати правову допомогу за його дорученнями, представляти права та законні інтереси клієнта у судах усіх юрисдикцій та усіх інстанцій, правоохоронних та контролюючих органах, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності, а також у правовідносинах з третіми особами. Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до його повного виконання.
          Згідно з розрахунком витрат на правову допомогу при розгляді справи №925/683/21 Господарським судом Черкаської області від 07.06.2021 року вартість однієї години роботи адвоката складає 500,00 грн. У вказаному розрахунку сторони визначили, що  надані послуги з правової допомоги адвоката включають в себе:
-          вивчення позовної заяви з додатками становить 2 години  1000,00 грн;
-           збір матеріалів та підготовка відзиву на позов, клопотання про повернення позовної заяви становить 6 годин  3000,00 грн; 
-          вивчення процесуальних документів сторін та підготовка власних процесуальних документів при розгляді справи становить 4 години  2000,00 грн; 
-          участь адвоката у кожному судовому засіданні та підготовка процесуальних документів у ході судового розгляду становить 1000 грн за кожне засідання: 4 судових засідання  4000,00 грн,                                    
                                                  -   загальна сума  становить 10000,00 грн.
За приписами ч. 4  ст. 126 Господарського процесуального кодексу України  розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Разом з тим, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у  ст. 126 Господарського процесуального кодексу України  та у  ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Згідно ізст.15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04, п.269).
          Так, судова колегія звертає увагу, що вищевказаний розрахунок передбачає участь адвоката Яременка В.А. у 4 судових засіданнях, за що визначений розмір його гонорару у сумі 4000 грн. Проте, при розгляді даної справи відбулось 2 судових засідання, у яких приймав участь адвокат Яременко В.А., який представляв інтереси відповідача, а саме 28.07.2021 року та 17.08.2021 року, тобто за участь адвоката у кожному судовому засіданні підлягає сплаті 2000,00 грн. 
          З огляду на викладене, колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції, що з позивачів пропорційно на користь відповідача підлягає до стягнення 8000,00 грн витрат за надану професійну правничу допомогу.
          При винесенні додаткового рішення, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права.  
          При цьому, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції не встановив, які саме види робіт або послуг та на якій правовій підставі надав адвокат Товариства, зокрема,  скільки годин  він вивчав позовну заяву прокурора з додатками, які саме і скільки часу він готував процесуальні документи, або ж яким чином адвокат прийняв в 4 судових засіданнях, враховуючи їх загальнику (меншу) кількість, як такі, що спростовуються вищевикладеними висновками суду.  
          Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень скаржник суду не надав.
          Так, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
          Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що  мотиви апеляційної скарги Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури    фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.   
          При цьому, колегія суддів погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.
          Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.   
          Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
          Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -
                                                     
                                                         ПОСТАНОВИВ:                    
           1. Апеляційну скаргу  Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури   на рішення   Господарського суду Черкаської області      від  18.08.2021 року та додаткове рішення від 16.09.2021 року у справі  № 925/683/21 залишити без задоволення.
           2. Рішення  Господарського суду Черкаської області від 18.08.2021 року у справі №925/683/21 залишити без змін.
           3. Додаткове рішення  Господарського суду Черкаської області від 16.09.2021 року у справі №925/683/21 залишити без змін.
           4. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
           5.   Матеріали справи №925/683/21 повернути до Господарського суду Черкаської області.     

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                О.М. Гаврилюк