Справа № 161/15130/19 	Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/79/21  Категорія: 68 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
27 жовтня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Шевчук Л. Я.,
з участю секретаря судового засідання Ганжи М.І.,
позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2020 року,  

                                  В С Т А Н О В И В:

09.09.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.
Позов мотивує тим, що з 14 травня 1994 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2018 року. Від шлюбу мають двоє спільних дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розлучення залишились проживати з нею. На підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.01.2006 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , які він сплачує не регулярно. Зазначила, що під час перебування у шлюбі ними було набуто об`єкти нерухомого майна: двохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ); однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіль CHERY SQR7130 S21, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію АСС НОМЕР_2 ; індивідуальний гараж № НОМЕР_3 в гаражному кооперативі «Лада» по АДРЕСА_4 . Вказане нерухоме майно є їхньою спільною сумісною власністю, набутою подружжям у шлюбі, та таким, що підлягає поділу у відповідності до ст. ст. 69-71 Сімейного кодексу України. 
Просить здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, набутого під час шлюбу, розподіливши його між нею та відповідачем шляхом визнання за нею ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ; залишити у власності ОСОБА_4 автомобіль CHERY SQR7130 S21, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію АСС НОМЕР_2 та індивідуальний гараж № НОМЕР_3 в гаражному кооперативі «Лада» по вул. Островського, 106 у м. Луцьку.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2020 року позов задоволено .
Ухвалено визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .
Залишено у власності ОСОБА_4 автомобіль CHERY SQR7130 S21, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію АСС НОМЕР_2 та індивідуальний гараж № НОМЕР_3 в гаражному кооперативі «Лада» по вул. Островського, 106 у м. Луцьку.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 , просить рішення суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_1 відмовити. 
Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - до скасування з ухваленням нового судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено, що з 14 травня 1994 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2018 року. (а.с.6). Від шлюбу мають двоє дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13, 15).
Заявлений до розподілу обсяг спільно нажитого майна та підстави його набуття підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме: свідоцтвом про право власності на об`єкти нерухомого майна, виданим виконкомом Луцької міської ради на підставі рішення виконкому від 26.12.2002 року № 509 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ) (а.с.20, 25-27), договором від 06.04.2007 року купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , витягом про реєстрацію договору купівлі-продажу в Державному реєстру правочинів № 3807471 (а.с.38-39); свідоцтвом про право власності від 30.04.2009 року на металевий гараж № НОМЕР_3 в гаражному кооперативі «Лада» по вул. Островського, 106 у м. Луцьку (а.с.51), свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля CHERY SQR7130 S21, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.53).
Задовольняючи частково позов в даній справі, суд першої інстанції врахував, що діти сторін проживають разом із позивачем, відповідач неналежно виконує зобов`язання щодо їх утримання, та констатував про підставність вимог ОСОБА_1 щодо відступлення від рівності часток в праві спільної сумісної власності та збільшення її частки в майні подружжя.
Такі висновки суду є передчасними та зроблені з порушенням норм матеріального права, що регулюють дані правовідносини. 
Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України.
У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
За загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.
Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Оскільки відповідач заперечував щодо визначеного судом варіанту поділу майна, посилаючись, що майно яке виділене позивачу та майно, яке виділено йому є неспівмірним по вартості, суд вважав за необхідне з`ясувати в експерта, дійсну ( ринкову) вартість майна, що підлягає поділу та ухвалою суду від 15 лютого 2021 року було призначено судову товарознавчу експертизу. Відповідно до висновку експерта від 12 серпня 2021 року № 8271-8273 Науково-дослідного інституту судових експертиз Волинське відділення, дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1 на дату проведення експертизи становить 881093,00 грн., дійсна (ринкова) вартість однокімнатної  квартири АДРЕСА_5 становить 548521 грн, вартість гаражу в гаражному кооперативі  становить 31092 грн.
Даний висновок експерта позивачем не заперечувався, та не спростовувався.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Оскільки сторони не дійшли спільного згоди щодо поділу майна, яке є спільною сумісною власністю, апеляційний суд доходить до висновку, що  квартира АДРЕСА_6 про пр-т. Волі в місті. Луцьку, автомобіль Чері, гараж в ГК «Лада»  підлягають поділу в рівних частинах, тобто по 1/2 кожному.
Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль Cheri SQR7130 S21 був проданий під час перебування сторін у шлюбі, а тому не може бути предметом поділу не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема : свідоцтвом про реєстрацію автомобіля на ОСОБА_4 ( а.с 53), фотокартками та постановами про адміністративне правопорушення (а.с 194, 200), які свідчать про фактичне використання відповідачем спірного автомобіля. 
При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проживання дітей з позивачем та не сплата належним чином присуджених аліментів, з огляду на встановлені обставини та положення статті 70 СК України, самі по собі не є підставами для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна, позивач не довела. 
Крім того, в судовому засіданні позивач в категоричній формі заперечувала можливість компенсацію нею відповідачу частки у спільному майні подружжя у випадку виділення їй майна з відступом від рівності часток у сторону збільшення.
З врахуванням вартості майна, яке визначено експертом, та беручи до уваги небажання позивача компенсувати різницю  у вартості майна, яке могло б бути виділене у спосіб, що вона просила в позовній заяві, колегія суддів вважає за необхідне провести поділ між сторонами спільного майна подружжя в рівних частках у всьому нажитому майні кожному . 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.( ч. 1 ст. 5 ЦПК України) 
Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. 
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
З врахуванням викладеного, часткове задоволення вимог позивача у повній мірі забезпечить права ОСОБА_1 та ОСОБА_4 гарантовані їм Конституцією України, з врахуванням норм права які регулюють дані правовідносини, та встановлених судом обставин, при досліджені усіх доказів.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Оскільки рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права та при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, то його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

                                                     У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов  задовольнити частково.
В порядку  поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) за кожним право власності на 1/2 частину квартири  АДРЕСА_1 .
Визнати за  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) за кожним право власності на 1/2 частину  квартири АДРЕСА_5 .
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) за кожним право власності на 1/2 частину автомобіля CHERY SQR7130 S21 реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 .
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) за кожним право власності на 1/2 індивідуального гаража № НОМЕР_3 , який розташований в гаражному кооперативі «Лада», по вул.  Островського, 10б в місті Луцьку.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий- суддя:

Судді: