КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №761/11945/20                                      Головуючий у І інстанції -Пономаренко Н.В.   
апеляційне провадження №22-ц/824/11255/2021       Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.

                                                                ПОСТАНОВА
                                                           ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
30 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,
за участю секретаря  Ковтун М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва  від 08 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-
                                                                 встановив:
      У квітні 2020 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики: стягнути з ОСОБА_3 на його користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 6 762 500,00 гривень та судовий збір.
     Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.03.2019 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 у позику 250 000,00 доларів США, які зобов`язалась повернути до 02.03.2020 року. Однак, своє грошове зобов`язання у вказаний строку не виконала. Неодноразові усні звернення позивачки до відповідача про повернення боргу залишились без відповіді. Таким чином, станом на день подачі позову у ОСОБА_3 існує заборгованість перед ОСОБА_2 у розмірі 250 000,00 доларів США.
     Позивач вказує, що сума грошового зобов`язання відповідача у національній валюті станом на день подачу позову становить 6 762 500,00 гривень.
       У зв`язку з зазначеним та посилаючись на положення ст.ст. 610 629, 525, 526 1046-1048 ЦК України, позивач просив суд позов задовольнити у повному обсязі.
        Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва  від 08 квітня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу згідно розписки від 21.03.2019 в розмірі 6762500, 00 грн.
      Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 10510,00 грн
           Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права то просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
     В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що не був притягнутий судом першої інстанції до розгляду справи проте суд вирішив питання про його права, інтереси та обов`язки. Зазначає, що є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 яку, 29 грудня 2015 року шахраї зареєстрували на ім`я ОСОБА_6 , який, в свою чергу уклав договір позики з ОСОБА_3 , який 19 лютого 2016 року був задоволений шляхом укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким ОСОБА_3 набула право власності  на вищевказану квартиру. За його заявою щодо незаконного заволодіння квартирою  Печерським УП ГУ НМ у м.Києві 18.10.2017 року порушено кримінальне провадження за №12017100060005232.
    За захистом свого порушеного права, а саме незаконним заволодінням квартирою звернувся до суду. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 4 лютого 2020 року у цивільній справі №757/51379/17-ц задоволено його позов до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус КМНО Маматова В.В., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом і витребування квартири з чужого незаконного володіння та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , начебто, посвідчене державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори Боренко О.М. 15 травня 2006 року за реєстровим номером №4-305, витребувано на його користь у Гуффер Лариси квартиру АДРЕСА_1 .
     Вказує, що шахраї, які намагалися незаконно позбавити його права власності на квартиру, наразі намагаються унеможливити повернення йому квартири шляхом накладання на неї арешту, а в подальшому, у порядку виконання судового рішення, відчужити цю квартиру. Так, після того, як в судовому порядку було визнано незаконним підроблене свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_6 та витребувано квартиру на його користь із незаконного володіння ОСОБА_3 .
      Зазначає, що позовна заява ОСОБА_2 подана до ОСОБА_3 з метою накладення арешту на належне йому майно та заборону вчиняти Державну реєстрацію речових права на нерухоме майно. Зазначає, що такі дії по накладення арешту на його майно вчинялись вже неодноразово шляхом подачі заяви про забезпечення позову з метою заборонити перереєстрацію майна яке відповідно до рішення суду було повернуто законному володільцю .
Перевіривши матеріали справи, доводи та вимоги апеляційної скарги суд дійшов висновку, про закриття апеляційного провадження виходячи з наступного.
     Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно з умовами якого 21.03.2019 року відповідач отримала у позивача позику в розмірі 250 000, 00 доларів США та прийняв на себе зобов`язання повернути вказану суму в повному обсязі до 02.03.2020 року, що підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем ОСОБА_3 від 21.03.2019 року, оригінал якої досліджено судом в судовому засіданні .
     При цьому зазначено, що за взаємною домовленістю з позивачкою погоджено, що грошові кошти мають бути повернуті до 02.03.2020 року за адресою АДРЕСА_2 у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маматової В.В.
     Таким чином, під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним було надано у борг відповідачу грошові кошти у сумі 250 000 доларів США на строк до 02.03.2020 і будь-яких доказів, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_3 у встановлений строк виконала свої зобов`язання за вказаним договором позики, матеріали справи не містять.
       Керуючись ст.ст.525,526, 530, 612,1050  ЦК України Печерський районний суд задовольнив позов.
Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
 
Конституційний суд у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізація права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
 
Конституційні гарантії захисту прав і свобод громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1,2 розділу VЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.
 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
З аналізу наведеної статті вбачається,  що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
 
        Відповідно до ст. ст. 75- 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
 
 Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
 
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріалами справи встановлено, що правовідносини, які є предметом даної справи виникли між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору позики, укладеного між ними 21 березня 2019 року.
     ОСОБА_1 в обґрунтування свого порушеного права вказує, що в результаті розгляду вказаної цивільної справи порушується його законне право на володіння та розпорядження об`єктом нерухомості, а саме квартирою АДРЕСА_1 , оскільки по справі неодноразово накладались арешти на його квартиру.
     В обґрунтування свої апеляційної скарги та порушеного права апелянтом додається копії ухвал по цивільним справам №761/11166/20 та 757/11850/21, якими було забезпечено позов та накладено арешт на його квартиру. Окрім іншого по цим же справам надано копії постанов Київського апеляційного суду про скасування ухвал про забезпечення позову та відмову в задоволенні заяв про забезпечення позову.
    Однак, як вбачається з матеріалів справи №761\11945/20 в даній справі не було постановлено жодної ухвали про накладення арешт на квартири квартирою АДРЕСА_1 також даний об`єкт нерухомості не є предметом судового спору, а отже оскаржуваним рішенням в рамках справи про стягнення заборгованості за договором позики не порушуються права та охоронювані інтереси ОСОБА_1 та жодним чином не перешкоджає йому виконати рішення суду, яке є підставою для скасування державної реєстрації на квартиру за ОСОБА_3 та внесення в Державний реєстр речових права на нерухоме майно відомостей про його право власності на квартиру.
За таких обставин апелянтом не було надано доказів на підтвердження того, що оскаржуваним рішення було порушено його права та законні інтереси, в зв`язку з чим апеляційне провадження підлягає закриттю. оскількизгідно п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося.
   
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, - 
                                                        У Х В А Л И В:
Апеляційне провадження за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва  від 08 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики-закрити.
 
  Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Суддя-доповідач                                                          В.В. Гуль
 
Судді                                                                              Ю.О. Матвієнко
 
                                                                                         Я.С. Мельник