ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2021                   м. Дніпро         Справа №  908/801/21
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),                                                        
суддів: Верхогляд Т.А., Вечірка І.О.,
секретар судового засідання Мацекос І.М.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Місто для людей Запоріжжя” на рішення Господарського суду Запорізької  області від 05.07.2021 (повний текст складено 15.07.2021, суддя Проскуряков К.В.) у справі № 908/801/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Місто для людей Запоріжжя” (69035, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 131-В, код ЄДРПОУ 41279924)
до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Новгородська-3” (69076, м. Запоріжжя, вул. Новгородська, буд. 3, код ЄДРПОУ 43733959)
про визнання недійсними рішення загальних зборів, оформлене протоколом №2 від 20.09.2020 р. з питань №2, №3

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст і мотиви оскаржуваного рішення у справі.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Місто для людей Запоріжжя” звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Новгородська-3” про визнання недійсними рішення загальних зборів, оформлені протоколом №2 від 20.09.2020, з питань №2, №3.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 06.09.2017 між       ТОВ “Місто для людей Запоріжжя” та Запорізькою міською радою укладено договір №06/09/17-345 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №3 по вул. Новгородській в м. Запоріжжі. Отже, позивач на підставі вказаного договору виконує функцію управителя зазначеного будинку. Однак, 28.10.2020 на адресу позивача від відповідача надійшла вимога, згідно рішення загальних зборів ОСББ “Новгородська-3”, про передачу документів на багатоквартирний будинок №3 по вул. Новгородській в м. Запоріжжі. Позивач не погоджується з прийняттям рішення з питань порядку денного № 2 та № 3, оформлені протоколом №2 від 20.09.2020, та вважає їх недійсними, оскільки рішення загальних зборів співвласників ОСББ “Новгородська-3”, оформлені протоколом № 2 від 20.09.2020, прийнято з порушенням приписів ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" в частині питань №2, №3, а отже, є недійсними та не створюють правових наслідків з моменту їх прийняття. Також зазначає, що рішення загальних зборів співвласників ОСББ “Новгородська-3” від 20.09.2020 порушують його законні права та господарський інтерес, оскільки у зв`язку з прийняттям оскаржуваних рішень договір на управління будинком, укладений з позивачем, втрачає свою силу, у зв`язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.
Рішенням Господарського суду Запорізької  області від 05.07.2021 у справі  № 908/801/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване встановленням обставин, які свідчать про необґрунтованість позовних вимог. А саме, суд встановив, що співвласники багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя,                вул. Новгородська, буд. 3, скористались своїм правом та створили Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Новгородська - 3”. Позивач не є власником житлових або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку № 3 по вул. Новгородська в м. Запоріжжя, а є лише особою, що надає послуги з управління цим багатоквартирним будинком, тому у позивача відсутнє право оскаржувати рішення загальних зборів ОСББ та ставити під сумнів їх дійсність. При створенні ОСББ співвласниками прийнято рішення про зміну форми управління ОСББ “Новгородська-3”; про відмову від послуг управляючої компанії та розірвання усіх договірних відносин співвласників житлових та нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 з ТОВ “Місто для людей Запоріжжя”, про що останнього повідомлено листом від 31.07.2020. Суд зазначив, що зміна форми управління багатоквартирним будинком не залежить від будь-яких інших умов, крім наявності відповідного рішення співвласників будинку. Крім того, питання щодо обрання та відкликання управителя належить до виключної компетенції загальних зборів ОСББ. Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення його прав або охоронюваних законом інтересів прийнятим на загальних зборах ОСББ “Новгородська-3” рішень, які оформлені протоколом № 2 від 20.09.2020 (з питань порядку денного №2, №3).
2. Короткий і узагальнений зміст апеляційної скарги.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю “Місто для людей Запоріжжя” звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької  області від 05.07.2021 у справі № 908/801/21 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, ненаданням оцінки доказам. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на таке:
- рішення загальних зборів ОСББ «Новгородська-3» з питань порядку денного №2 та №3, оформлені протоколом №2 від 20.09.2020, є недійсними у зв`язку з тим, що для прийняття відповідачем рішення про відмову від надання позивачем послуг з управління необхідні голоси не менш як двох третин загальної кількості співвласників. Проте, за даними протоколу №2 загальних зборів ОСББ «Новгородська-3» від 20.09.2020 загальна кількість співвласників багатоквартирного будинку складає 171 особу, а проголосували співвласники, кількість яких менша за кількість голосів, гранично визначену законодавством, яка необхідна для прийняття такого рішення. Отже, вважає, що рішення загальних зборів ОСББ «Новгородська-3», оформлені протоколом №2 від 20.09.2020, про вибір форми управління, безпосередньо самоуправління та про відмову від послуг ТОВ «МДЛ Запоріжжя» та розірвання всіх договірних відносин з ТОВ «МДЛ Запоріжжя» з 01.10.2020 є недійсними через їх невідповідність вимогам законодавства та порушенням вимог закону під час визначення результатів голосування. За таких обставин, позивач вважає, що належним способом захисту порушеного права та відновлення становища, яке існувало до порушення, є визнання недійсними рішень загальних зборів ОСББ «Новгородська-3», оформлених протоколом № 2 від 20.09.2020;
- у зв`язку з прийняттям оскаржуваних рішень договір позивача, укладений зі співвласниками квартир, втрачає свою силу. Таким чином, дії відповідача порушують законні права та господарський інтерес позивача;
- висновок суду про те, що рішення про зміну форми управління ОСББ, про відмову від послуг управляючої компанії та розірвання усіх договірних відносин співвласників житлових та нежитлових приміщень прийнято при створенні ОСББ, є помилковим, оскільки позивач не оскаржує рішення установчих зборів від 14.03.2020, а заявляє позовні вимоги про визнання недійсними рішень, прийнятих на загальних зборах ОСББ «Новгородська-3», які відбулись 20.09.2020;
- суд помилково посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.08.2020 у справі №925/1158/19, оскільки не є аналогічною даній справі у зв`язку з тим, що в ній розглядались вимоги про визнання недійсним рішення про створення ОСББ та скасування державної реєстрації ОСББ. А в даній справі не оскаржуються права співвласників на створення ОСББ чи права на зміну порядку або форми управління багатоквартирним будинком. Спір у даній справі лише про поновлення прав позивача за господарським договором, які були порушені внаслідок прийняття відповідачем рішення про відмову від договору у спосіб, який суперечить Закону;
- під час судового розгляду справи представником позивача було заявлено клопотання про зупинення розгляду справи до вирішення Верховним Судом аналогічної справи №908/1998/20 з тотожними правовідносинами за позовом ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» до ОСББ «Ювілейний 16,18,18А» про визнання рішень недійсними. Суд, без зазначення правових підстав, відмовив у задоволенні вказаного клопотання, наголосивши, що оцінка вказаного клопотання та підстави для відмови у його задоволенні будуть викладені у рішенні суду. Однак, в оскаржуваному рішенні відсутнє правове обґрунтування відмови суду у задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи;
- незастосування судом першої інстанції Висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.05.2018 року у справі №904/4268/17.
3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення – без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Крім того, просив розглянути справу за відсутності його представника.
4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.09.2021 поновлено строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Місто для людей Запоріжжя” на рішення Господарського суду Запорізької  області від 05.07.2021 у справі № 908/801/21; розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 17.11.2021 о 14:30 год.; зупинено дію рішення Господарського суду Запорізької  області від 05.07.2021 у справі № 908/801/21 на час розгляду апеляційної скарги.
Представники сторін у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. 
17.11.2021 прийнято вступну та резолютивну частини постанови.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін з таких підстав.
5. Встановлені та неоспорені обставини і відповідні їм правовідносини. 
06.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Місто для людей Запоріжжя” та Запорізькою міською радою, яка діє від імені співвласників багатоквартирного будинку № 3 по вулиці Новгородська в м. Запоріжжя, укладено договір № 06/09/17-345 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Місто для людей Запоріжжя” на підставі договору від 06.09.2017 № 06/09/17-345 виконувало функцію управителя будинку № 3 по вул. Новгородській у м. Запоріжжі.
14.03.2020 відбулись установчі збори співвласників багатоквартирного будинку по вулиці Новгородська, буд. 3 у м. Запоріжжя.
Прийняті на зборах рішення оформлені протоколом установчих зборів від 14.03.2020.
29.07.2020 здійснено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Новгородська-3”. За номером запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 1 103 102 0000 049501, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.07.2020.
У вересні 2020 ОСББ “Новгородська-3” проведено загальні збори співвласників багатоквартирного будинку по вулиці Новгородська, буд. 3 у м. Запоріжжя, які оформлено протоколом № 2 від 20.09.2020.
28.10.2020 ОСББ “Новгородська-3” направлено на адресу ТОВ “Місто для людей Запоріжжя”,  а останнім отримано лист-вимогу за вих. №28102020-01, яким повідомлено управителя про те, що з 01.10.2020 ОСББ розпочало свою діяльність з самоуправління та просить передати документи на багатоквартирний будинок №3 по вулиці Новгородській в місті Запоріжжі. 
6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.
Статтею 55 Конституції України встановлено право кожного на захист своїх прав і свобод у судовому порядку.
Реалізуючи конституційне право, передбачене ст. 55 Конституції України, на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
У відповідності до приписів ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно зі ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 910/16039/16).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Зі змісту наведених норм вбачається, що право на позов в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнані, або оспорюються.
Отже, навіть у разі обґрунтованого позову, але у разі, коли жодне право особи, яка звернулась із позовом, не порушене і не оспорюється, то правових підстав для задоволення такого позову немає.
Встановивши наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Під порушенням права слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково (правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.02.2020 у справі №910/16236/18).
За вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Частиною 1 статті 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
За положеннями ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Таким чином, нормами Господарського процесуального кодексу України встановлений обов`язок для особи, яка звернулась до суду, доказування і подання доказів та визначені критерії належності і допустимості доказів.
Виходячи зі змісту статей 15, 16 ЦК України, статті 20 ГК України та ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.
Отже, враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулась, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 25.06.2019 у справі №904/3169/18, від 28.01.2020 у справі №916/495/19, у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15).
У свою чергу, охоронюваний законом інтерес - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, який зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам (Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №1-10/2004).
Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 13 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” у разі, якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок.
За приписами ч. 1 ст. 11 Закону управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.
Закон України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” від 29.11.2001 № 2866-III є спеціальним Законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.
Статтею 1 цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках). Державна реєстрація об`єднання (асоціації) проводиться у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Об`єднання (асоціація) вважається утвореним з дня його державної реєстрації (ч.ч. 1, 14 ст.6 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку”).
Відповідно до статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання співвласників багатоквартирного будинку полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Власники квартир та нежитлових приміщень у двох і більше багатоквартирних будинках, об`єднаних спільною прибудинковою територією, елементами благоустрою, обладнанням, інженерною інфраструктурою, можуть створити одне об`єднання.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що співвласники багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новгородська, буд. 3, скористались своїм правом та створили Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Новгородська - 3”.
Відповідно до змісту договору від 06.09.2017 № 06/09/17-345, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “Місто для людей Запоріжжя” та Запорізькою міською радою, яка діє від імені співвласників багатоквартирного будинку № 3 по вулиці Новгородська в м. Запоріжжя, про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, він був укладений відповідно до норм Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку”.
Згідно зі ст. 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках).
За приписами ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників.
З приписів вищезазначених норм Закону вбачається, що право на участь у зборах ОСББ, право голосувати по питаннях порядку денного та право висловлювати незгоду з прийнятими ОСББ рішеннями належить власникам житлових або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Місто для людей Запоріжжя” не є власником житлових або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку № 3 по вул. Новгородська в м. Запоріжжя, а було лише особою, що надає послуги з управління цим багатоквартирним будинком. Зворотного суду не доведено. 
Отже, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю “Місто для людей Запоріжжя”  не доведено належними та допустимими засобами доказування наявність у нього права власності на вказаний будинок, а також не надано доказів наявності у нього права власності на житлові та/або нежитлові приміщення у вказаному будинку, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у позивача відсутнє право оскаржувати рішення загальних зборів ОСББ та ставити під сумнів їх дійсність.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).
Співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків (ч.1 ст.10 Закону України “Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку”) .
За приписами ч.ч. 2, 7 ст. 10 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі: визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком тощо,    належить до повноважень зборів співвласників. Рішення зборів співвласників оформляється протоколом, який підписується усіма співвласниками (їх представниками), які взяли участь у зборах.       
Таким чином, доводи позивача стосовно того, що рішення загальних зборів ОСББ “Новгородська-3”, оформлене протоколом від 20.09.2020, безпосередньо стосується його прав та обов`язків, оскільки спрямоване на зміну і припинення цивільних прав та обов`язків, що випливають із договору № 06/09/17-345 від 06.09.2017, обґрунтовано судом першої інстанції до уваги не були прийняті, оскільки право прийняти відповідне рішення про форму управління будинком належить виключно власникам такого будинку.
За положеннями частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Статтею 385 ЦК України встановлено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.
Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 29.07.2020 здійснено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Новгородська-3”. За номером запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 1 103 102 0000 049501.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені нормами Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
Положеннями Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» врегульовані правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.
Відповідно до ч.ч. 1-4, 8, 9, 12-16, 21 ст. 10 вищенаведеного Закону (в редакції, чинній на час прийняття спірних рішень) органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання.
Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.
Загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників.
Загальні збори скликаються не рідше одного разу на рік.
Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку.
До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; попереднє (до їх укладення) погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує зазначену в статуті об`єднання, договорів, предметом яких є цінні папери, майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників; прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд; визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління; визначення обмежень на користування спільним майном; обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном багатоквартирного будинку повністю або частково асоціації; прийняття рішень про заснування інших юридичних осіб або участь у товариствах.
Кожний співвласник (його представник) під час голосування має кількість голосів, пропорційну до частки загальної площі квартири або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Якщо одна особа є власником квартир (квартири) та/або нежитлових приміщень, загальна площа яких становить більш як 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, кожний співвласник має один голос незалежно від кількості та площі квартир або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.
Статутом об`єднання може бути встановлено інший порядок визначення кількості голосів, що належать кожному співвласнику на загальних зборах.
Якщо в результаті проведення загальних зборів для прийняття рішення не набрано кількості голосів "за" або "проти", встановленої частиною чотирнадцятою цієї статті, проводиться письмове опитування серед співвласників, які не голосували на загальних зборах. Письмове опитування співвласників проводиться протягом 15 календарних днів з дати проведення загальних зборів. Якщо протягом цього строку необхідну кількість голосів "за" не набрано, рішення вважаються неприйнятими.
Рішення приймається шляхом поіменного голосування. Під час підрахунку голосів враховуються і голоси, подані співвласниками під час проведення загальних зборів, і голоси, подані під час письмового опитування. Рішення оформляється особистим підписом кожного, хто проголосував, із зазначенням результату голосування ("за" чи "проти").
Згідно з ч. 5 ст. 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" якщо протягом дії договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного за результатами конкурсу, співвласники приймуть рішення про зміну форми управління багатоквартирним будинком або про обрання іншого управителя, співвласники мають право достроково розірвати такий договір, попередивши про це управителя, призначеного на конкурсних засадах, не пізніш як за два місяці до дня розірвання договору.
Статтею 12 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.
Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 10 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.
Отже, чинне законодавство України допускає можливість прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про зміну форми управління багатоквартирним будинком, про розірвання раніше укладеного договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком або про обрання іншого управителя навіть після укладання договору (протягом дії договору) про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного за результатами конкурсу. Позбавлення співвласників багатоквартирного будинку права на обрання іншого управителя порушувало б конституційні основи правового господарського порядку в Україні.
Як зазначено вище, при створенні ОСББ співвласниками прийнято рішення про зміну форми управління ОСББ “Новгородська-3”; про відмову від послуг управляючої компанії та розірвання усіх договірних відносин співвласників житлових та нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 з ТОВ “Місто для людей Запоріжжя”. 
Листом від 31.07.2020 ОСББ повідомлено ТОВ “Місто для людей Запоріжжя” про розірвання договору, а отже, як вважає відповідач, договір № 06/09/17-345 від 06.09.2017 є розірваним в порядку ч. 5 ст. 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” з 01.10.2020.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що зміна форми управління багатоквартирним будинком не залежить від будь-яких інших умов, крім наявності відповідного рішення співвласників будинку. Крім того, питання щодо обрання та відкликання управителя належить до виключної компетенції загальних зборів ОСББ, що мало місце в даному випадку.
Рішення прийнято більшістю від загальної кількості голосів усіх представників об`єднання співвласників шляхом відкритого особистого поіменного голосування, про що свідчить текст протоколу.
З жовтня 2020 утримання та обслуговування багатоквартирного будинку здійснюється ОСББ самостійно, послуги за утримання будинку співвласники оплачують безпосередньо ОСББ.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення його прав або охоронюваних законом інтересів прийнятими на загальних зборах ОСББ “Новгородська-3” рішеннями, які оформлені протоколом № 2 від 20.09.2020 (з питань порядку денного №№2, 3).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.06.2020 у справі №910/5057/19, від 21.01.2020 у справі № 916/2696/18, від 26.08.2020 у справі № 925/1158/19, від 11.03.2021 у справі №925/510/20.
Стосовно доводів позивача про те, що постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, на які посилається відповідач, винесені при розгляді справ з інших правовідносин, які не є подібними (тотожними, аналогічними) до цієї справи, оскільки справа, яка розглядається має інший предмет спору та підстави позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги такі твердження, оскільки у вказаних постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду досліджувались питання обґрунтованості чи існують порушення права та законних інтересів позивача у зв`язку з прийняттям ОСББ відповідних рішень не в залежності від того, на яких зборах прийняті ці рішення (на загальних чи установчих), а отже, посилання відповідача на перелічені вище постанови ВС є обґрунтованими та висновки, викладені в них, можуть застосовуватись в цій справі.
З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника з підстав, викладених в пункті 6 цієї постанови, а також з урахуванням такого.
Щодо твердження скаржника про визнання недійсними рішень загальних зборів ОСББ «Новгородська-3», оформлених протоколом № 2 від 20.09.2020, у зв`язку з тим, що проголосували співвласники ОСББ, кількість яких менша за кількість голосів, гранично визначену законодавством, яка необхідна для прийняття такого рішення.
Згідно із абз. 5 ст. 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.
Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства (ч. 1 ст. 98 ЦК України).
Статтею 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.
Згідно зі  ст. 16 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; визначати підрядника, укладати договори про управління та експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.
Матеріалами справи встановлено, що 14.03.2020 відбулись установчі збори співвласників багатоквартирного будинку по вулиці Новгородська, буд. 3 у м. Запоріжжя.
Саме за результатами проведення установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку № 3 по вул. Новгородська у м. Запоріжжя, були прийняті рішення про відмову від послуг і розірвання усіх договірних відносин співвласників житлових та нежитлових приміщень по вул. Новгородська, буд. 3 з управляючою компанією “Місто для людей Запоріжжя” (п.10).
Прийняті на зборах рішення оформлені протоколом установчих зборів від 14.03.2020.
Колегія суддів зазначає, що оскільки управлінські функції належать саме ОСББ «Новгородська-3» та, відповідно, скаржник був позбавлений таких функцій в передбаченому законом порядку і враховуючи, що скаржник не є співвласником та/або власником вказаного будинку, отже, у позивача відсутнє право оскаржувати рішення загальних зборів ОСББ та ставити під сумнів їх дійсність.
Щодо тверджень скаржника, що у зв`язку з прийняттям оскаржуваних рішень договір ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», укладений зі співвласниками квартир, втрачає свою силу. Таким чином, дії відповідача порушують законні права та господарський інтерес позивача.
Згідно зі ст. 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Наймачі, орендарі та інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку врегульовано Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 4 названого Закону об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Колегія суддів зазначає, що дане твердження скаржника є безпідставним, оскільки прийняття оскаржуваних рішень ОСББ, оформлених протоколом, законодавчо врегульоване право співвласників багатоквартирного будинку. Таким чином, дії співвласників багатоквартирного будинку, у зв`язку з чим раніше укладений договір ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» зі співвласниками квартир ОСББ «Новгородська-3» втратив свою силу, жодним чином законодавчо не порушують законні права та господарський інтерес ТОВ «Місто для людей Запоріжжя».
Щодо твердження скаржника про помилковість висновку суду про те, що він оскаржує рішення про зміну форми управління ОСББ, про відмову від послуг управляючої компанії та розірвання усіх договірних відносин співвласників житлових та нежитлових приміщень прийнято при створенні ОСББ, оскільки позивач не оскаржує рішення установчих зборів від 14.03.2020, а заявляє позовні вимоги про визнання недійсними рішень, прийнятих на загальних зборах ОСББ «Новгородська-3», які відбулись 20.09.2020.
За змістом ст. 162 ГПК України предмет позову – це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка опосередковується відповідним способом захисту порушеного права або інтересу. Підстави позову – це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. 
Надаючи оцінку висновкам, викладеним в оскаржуваному рішенні суду, згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Відповідно, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.
Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги те, що при вирішенні даної справи необхідно встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто, встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб. Встановивши наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Колегія суддів зазначає, що, судом першої інстанції правильно визначено предмет та підстави позову, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог, що підтверджується матеріалами справи та безпосередньо змістом позовної заяви.
Щодо твердження позивача про помилковість посилання суду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.08.2020 у справі №925/1158/19, оскільки не є аналогічною даній справі у зв`язку з тим, що в ній розглядались вимоги про визнання недійсним рішення про створення ОСББ та скасування державної реєстрації ОСББ, а в даній справі не оскаржується права співвласників на створення ОСББ чи права на зміну порядку або форми управління багатоквартирним будинком. Спір у даній справі лише про поновлення прав позивача за господарським договором, які були порушені внаслідок прийняття відповідачем рішення про відмову від договору у спосіб, який суперечить Закону, та незастосування судом першої інстанції Висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.05.2018 у справі №904/4268/17.
Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У контексті статті 287 ГПК України для встановлення подібності правовідносин враховується склад таких правовідносин, а саме: суб`єкт, об`єкт та зміст (взаємні права та обов`язки). Разом з тим наявності простої тотожності цих трьох критеріїв замало і врахування лише їх не завжди є правильним. Тому, судова практика визнає судовими рішеннями у подібних правовідносинах такі рішення, де подібними є: 1) предмети спору, 2) підстави позову, 3) зміст позовних вимог, 4) встановлені судом фактичні обставини, а також має місце 5) однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).
Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 №910/17999/16; пункт 40 постанови від 25.04.2018 №910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №910/8956/15 та від 13.09.2017 у справі №923/682/16.
При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19,  пункт 5.5 постанови від 19.06.2018 у справі №922/2383/16).
Колегія суддів, проаналізувавши висновки ВС, які застосовані та враховані при винесенні оскаржуваного судового рішення, застосування яких, на думку скаржника, є помилковим, встановив, що такі твердження є безпідставними, оскільки у вказаних постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду досліджувались аналогічні (суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет)) питання, а отже посилання відповідача на перелічені вище постанови ВС є обґрунтованими та висновки, викладені в них, можуть застосовуватись в цій справі.
Щодо твердження  скаржника про те, що під час судового розгляду справи представником позивача було заявлено клопотання про зупинення розгляду справи до вирішення Верховним Судом аналогічної справи №908/1998/20 з тотожними правовідносинами за позовом ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» до ОСББ «Ювілейний 16,18,18А» про визнання рішень недійсними. Суд, без зазначення правових підстав, відмовив у задоволенні вказаного клопотання, наголосивши, що оцінка вказаного клопотання та підстави для відмови у його задоволенні будуть викладені у рішенні суду. Однак, в оскаржуваному рішенні відсутнє правове обґрунтування відмови суду у задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, клопотання скаржника про зупинення справи вирішене судом у протокольній формі.
Ухвалюючи рішення, господарський суд помилково не зазначив вирішення даного клопотання у судовому рішенні. Між тим, таке порушення процесуального права не призвело до неправильності висновків суду по суті спору.
За таких обставин, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються вищенаведеним. 
Перевіривши матеріали справи та надавши оцінку всім аргументам, викладеним в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
8. Коли і ким були порушені, оспорені або невизнані права чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду.
Право скаржника не порушено.
9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.
10. Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 ГПК України, апеляційний господарський суд, -
                                                     ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Місто для людей Запоріжжя” на рішення Господарського суду Запорізької  області від 05.07.2021 у справі № 908/801/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької  області від 05.07.2021 у справі № 908/801/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дати складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22.11.2021 

Головуючий суддя                                                                       Л.М. Білецька
Суддя                                                                                            Т.А. Верхогляд
Суддя                                                                                             І.О. Вечірко