КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції Пінкевич Н.С. 
Єдиний унікальний номер справи № 369/9767/15-ц 
Апеляційне провадження №22-ц/824/11669/2021
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
05 жовтня  2021 року                                                                        м. Київ                        
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді    - Мережко М.В.,
суддів                         - Верланова С.М., Савченка С.І.
           секретар                      -Тютюнник О.І.
Розглянувши  у відкритому судовому засіданні в м. Києві   цивільну справу  за  апеляційною  скаргою  Уповноваженної особи Фонду  гарантування вкадів фізичних осіб на ліквідацію  ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. на  рішення Києво-Святошинського    районного  суду Київської області від  14 червня 2018 року   у  справі за  позовом  Уповноваженної особи Фонду  гарантування вкадів фізичних осіб на ліквідацію  ПАТ КБ « Надра» Стрюкової І.О. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2    про стягнення заборгованості, 
За зустрічним позовом  ОСОБА_2   до Уповноваженної особи Фонду  гарантування вкадів фізичних осіб на ліквідацію  ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О., третя особа ОСОБА_1   про визнання  поруки припиненою, 
За зустрічним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженної особи Фонду  гарантування вкадів фізичних осіб на ліквідацію  ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О.  третя особа ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -
 
В с т а н о в и в :
 
У вересні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкова І.О. звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. 
Свої вимоги мотивувала  тим, що 30 жовтня 2006 року між ВАТ «Комерційний Банк «Надра», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 48/П/50/2006-840. Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості та платності грошові кошти в сумі 95 000, 00 доларів США. Відсотки за кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 8, 5 % річних.
У забезпечення виконання умов кредитного договору 30 жовтня 2006 року було укладено договір поруки між ОСОБА_2 та банком, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 відповідає за виконання зобов`язань у повному обсязі всім належним їй майном та грошовими коштами.
Згідно з вимогами ЗУ «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року  були внесені зміни у статуту ВАТ КБ «Надра», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра».
Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконує.
Позивачем були направлені вимоги відповідачам з пропозицією виконати взяті на себе, як позичальника та поручителя, зобов`язання за неналежне виконання своїх обов`язків за кредитним договором. Проте відповідачі не виконали пропозицію позивача.
Станом на 05 серпня 2015 року за ОСОБА_1 наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 352408, 81 доларів США, в тому числі: непогашений кредит - 88 274, 57 доларів США; 
Не сплачені відсотки - 34555, 19 доларів США; 
Не сплачена комісія - 20 634, 20 доларів США ( п. 1.3.2. договору )  
пеня за прострочення строків виконання зобов`язань - 208944, 85 доларів США( п. 5.1. договору ) . 
 за курсом НБУ заборгованість за договором   станом на 05 серпня 2015 року становить 7 652 252, 16 грн, в тому числі:
 непогашений кредит -1 916 805, 84 грн;
 не сплачені відсотки - 750 335, 93 грн;
 не сплачена комісія - 448 053, 83 грн;
 пеня за прострочення строків виконання зобов`язань - 4 537 056, 56 грн.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за договором № 48/П/50/2006-840 від 30 жовтня 2006 року в сумі 122829, 76 доларів США та 4 985 110, 39 грн.
У травні 2016 року відповідачка ОСОБА_2    подала зустрічний позов до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкової І.О. про визнання поруки припиненою (а.с. 74).
 Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів належного виконання його зобов`язань згідно з договором поруки від 30 жовтня 2006 року, що є обов`язковою передумовою виконання зобов`язань поручителем ОСОБА_2 , а також не надано доказів отримання ОСОБА_2 від Банку вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, після отримання якої виникає зобов`язання поручителя виконати боргові зобов`язання кредитора. У зв`язку з невиконанням боржником своїх обов`язків, банк мав право протягом шести місяців пред`явити поручителю вимогу про погашення заборгованості. Але банк не направив жодної вимоги, тому порука є припиненою.
Просила визнати зобов`язання за договором поруки між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 30 жовтня 2006 року припиненим.
У червні 2016 року  ОСОБА_1   подала зустрічний позов до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкової І.О. про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним (а.с.133).
 Свої вимоги мотивувала тим, що під час укладення кредитного договору Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» приховало від ОСОБА_1 повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказало в даному договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввело позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту. Тому банком грубо порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».
Просила визнати порушеним право ОСОБА_1 , споживача фінансових послуг та визнати недійсним кредитний договір № 48/П/502006-840 від 30 жовтня 2006 року.
 Представник позивача просив проводити розгляд справи у його відсутність, вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі. Направив суду письмові заперечення проти зустрічних позовів. Вказав, що банк скористався своїм правом та пред`явив позов до суду про стягнення і з поручителя, і з боржника заборгованості за договором. Іншого розрахунку виниклої заборгованості банк не має, а наявний в матеріалах справи - повністю відповідає договору. При укладенні кредитного договору дотримано і вимог ЦК України, і Закону України «Про захист прав споживачів». Просив суд задоволити позов та відмовити в задоволенні вимог зустрічних позовів
Представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проти вимог первісного позову заперечував та просив задовольнити у повному обсязі зустрічні позови. Крім того представником відповідачів було подано заяву про застосування строків позовної давності.
  Рішенням  Києво-Святошиснького  районного суду Київської області від  14 червня 2018 року   позов  задоволено  частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (отримувач: ПАТ «Комерційний банк «Надар» в стані припинення, код ЄДРПОУ 20025456, рахунок № 32074421101, Банк отримувача: Головне управління Національного банку Украни по м. Києву і Київській області, МФО Банка отримувача: 321024) заборгованість за договором № 48/П/50/2006-840 від 30 жовтня 2006 року в сумі 88 274, 57 (вісімдесят вісім тисяч двісті сімдесят чотири долари 57 центів США), що за курсом НБУ станом на 05 серпня 2015 року становить 1 916 805, 84 (один мільйон дев`ятсот шістнадцять тисяч вісімсот п`ять гривень, 84 копійки), 
несплачену комісію в розмірі 10 813, 60 (десять тисяч вісімсот тринадцять доларів 60 центів США), що за курсом НБУ станом на 05 серпня 2015 року становить 234 763, 25 грн (двісті тридцять чотири тисячі сімсот шістдесят три гривні, 25 копійок) та пеню в розмірі 50000 грн (п`ятдесят тисяч грн.).
В решті вимог  відмовлено .
Зустрічний позов ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкова І.О., третя особа ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим  задоволено .
Визнано поруку за договором поруки укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 30 жовтня 2006 року припиненою.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», третя особа ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.
В апеляційній скарзі  Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, позов задовольнити в повному обсязі, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
 Рішення суду в частині вимог ОСОБА_1 не оскаржується,тому  колегія суддів не переглядає рішення суду в частині зустрічного позову ОСОБА_1 .
Постановою Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково.
 Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2018 року в частині задоволених вимог скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за договором кредиту:
 по тілу кредиту   - 88 274,57 доларів  США, по відсоткам - 3 206,91 доларів  США ,
 пеню в розмірі 5 000 доларів США;
 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за договором: по відсоткам - 19 663,81 доларів США та пеню в розмірі 5000 доларів СШАю
 В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала зобов`язання з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка згідно уточненого розрахунку заборгованості, наданого в суді апеляційної інстанції складає: по тілу кредиту - 88 274,57 доларів  США, по відсоткам - 22870,72 доларів  США. Розмір пені апеляційний суд зменшив до 10000 доларів  США на підставі статті 551 ЦК України. У стягненні комісії апеляційний суд відмовив із посиланням на те, що встановивши у кредитному договорі обов`язок позичальника зі сплати комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, а компенсація сукупних послуг банку за рахунок позичальника є незаконним.
Відмова в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про припинення зобов`язань за договором поруки мотивована тим, що строк дії кредитного договору сторонами визначено до 26 жовтня 2026 року, з вимогами про дострокове погашення заборгованості до боржника та поручителя позивач не звертався, позов пред`явив 02 вересня 2015 року, а тому ОСОБА_2 як поручитель має відповідати за зобов`язаннями, які виникли з 02 березня 2015 року (в межах шестимісячного строку).
Постановою Верховного  Суду від   23 червня  2021 року касаційну скаргу   ОСОБА_2 задоволено  частково
Постанову  Київського  апеляційного суду від  19 березня 2019 року  в частині  часткового задоволення позову ПАТ КБ « Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості  за кредитним  договором скасовано  , справу в цій частині   направлено   на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанову Київського апеляційногог суду від 19 березня 2019 року в частині відмови  в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2   до ПАТ КБ « Надра»  про визнання зобов`язань за договром поруки припиненими  змінено , з викладенням мотивувальної частині в редакції цієї постанови.  В цій частиниі справа в апеляційному порядку, при новому розгляді  апелґяційної скарги, перегляду не підлягає.     
  Апеляційна скарга     підлягає задоволенню  частково   з таких підстав.
 Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  сторони  були своєчасно     повідомлені про день та час розгляду справи на  26 серпня 2021 року , 05 жовтня 2021  року   за адресами , які були зазначені в матеріалах справи . Заяв щодо зміни  місця проживання  або місцезнаходження від   сторін   не надходило. Заяв про  причини неявки в судове засідання   від сторін  до апеляційного суду  не надходило.
   Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
   Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи , що   сторони  належним чином повідомлені про день та час розгляду справи ,   про причини  неявки  суд не повідомили , колегія суддів вважає , що  відсутні  підстави вважати   причини їх неявки   до суду поважними.
    Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
      Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
     Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов виходив із того, що позивачем  виконані всі вимоги  щодо досудового врегулювання спору.
Однак  з такими  висновками   апеляційний суд не погоджується з таких підстав.
  Як видно із матеріалів справи, 30 жовтня 2006 року ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №48/П/50/2006-840, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 95 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 8,5 % річних та строком повернення до 29 жовтня 2026 року.
Банк умови договору в частині видачі кредитних коштів виконав, що підтверджується заявою на видачу коштів на суму 95 000 доларів  США від 30 жовтня 2006 року.
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 30 жовтня 2006 року ОСОБА_2 та банк уклали договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі всім належним їй майном та грошовими коштами.
У пункті 2.1. договору поруки від 30 жовтня 2006 року передбачено, що кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконанні, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 48/П/50/2006-840, відповідач умови договору належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 05 серпня 2015 року наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 352 408,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05 серпня 2015 року становить 7652 252,16 грн, в тому числі: 
непогашений кредит  - 88 274,57 доларів  США (1 916 805,84 грн), несплачені відсотки - 34 555,19 доларів  США (750 335,93 грн), несплачена комісія - 20 634,20 доларів  США (448 053,83 грн), пеня за прострочення строків виконання зобов`язань - 208 944,85 доларів  США (4 537 056,56 грн).
Разом з тим ,  згідно прохальної частини позову , банк просив стягнути  із відповідачів  суму заборгованості в розмірі  122 829 ,76 доларів США  та 4 985110 ,39 грн , що не відпвоідаж ні розрахунку заборгованості , наданому до позову , ні розрахунку вказаному у  тексті позовної заяви ( т.1 а.с. 1-4) .
Відповідно до аудиторського звіту правильності нарахування процентів та пені по кредитному договору № 48/П/50/2006-840 від 30 жовтня 2006 року при розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом банком допущено помилку, яка призвела до завищення суми нарахованих процентів.
Як зазначено у постанові  Верховного Суду  у даній справі ,  аналіз змісту позовної заяви, в якій банк як на підставу позову посилається на положення статті 1050 ЦК України, наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також кредитного договору, укладеного до жовтня 2026 року, свідчить, що предметом позову в справі, що переглядається, є дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). 
Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
За приписами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Згідно частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі № 6-223цс16 зроблено висновок, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів».
Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Згідно пунктів 4.2.3, 4.2.4 кредитного договору, укладеного між сторонами, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник протягом 14 днів від дати отримання вимоги банку про надання додаткового забезпечення виконання зобов`язання згідно з пунктом 4.2.2 цього договору його не надасть або запропоноване забезпечення не влаштує банк, а також якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений пунктом 3.3.3 цього договору . Відповідно до ст. 76-81 ЦПК України банк не надав доказів направлення  вимги щодо  сплати заборгованості.
У пунктах 20, 21, 25, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зроблено висновок, що «частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором»; «…суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту»; «…порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами».
 Зміст позовної заяви про стягнення боргу , в якій банк як на підставу позову посилається на положення статті 1050 ЦК України, наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також кредитного договору, укладеного до жовтня 2026 року, свідчить, що предметом позову в даній  справі, що переглядається, є дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості.
Враховуючи , що  між   ОСОБА_1  та позиввачем  виникли кредитні відносини і  кредитний договір є споживчим ,  тому   на спірні правовідносини поширюються вимоги   Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема частини десятої статті 11 вказаного Закону, якою визначено порядок дострокового стягнення кредитної заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту.
Як видно із матеріалдів справи ,  банк не надсилав боржникам вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості,   а відтак не виконав умови договору  передбачені п.п.  4.2.3, 4.2.4 , якими врегульовано порядок дострокового погашення кредиту. На вказане суд  не звернув уваги ,  а відтак  суд першої інстанції  не  з`ясував складові заборгованості, яку просить стягнути банк, та не  визначився  з тим, за якими платежами строк виконання основного зобов`язання вже настав, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про часткове задоволення первісного позову. 
До апеляційної скарги банк не надав   належних і допустимих доказів на  підтвердження своїх позових вимог  , а  відтак   суд апеляційної інстанції позбавлений можливості  перевірити правильність розрахунку заборгованості , наданої позивачем .При цьому слід зауважити, що  розрахунки банку  є суперечливими . Розрахунок , зазначений у тексті позовної заяви  не відповідає розрахунку, який зазначений у прохальній частині позову і розрахунку, зазначеному  у таблицях . Будь-яких   уточнень до позову банк не подавав . 
Постановляючи рішення, суд першої інстанції, не встановиши фактичні обставини справи  дійшов  помилкового висновку про  часткове задоволення   позову банку, а відтак рішення суду  підлягаєа скасуванн в цій частині, з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384  ЦПК України, колегія суддів,-
    
П о с т а н о в и л а :
                                              
Апеляційну скаргу Уповноваженної особи Фонду  гарантування вкадів фізичних осіб на ліквідацію  ПАТ КБ « Надра» Стрюкової І.О.   задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від  14 червня 2018 року в частині часткового задоволення позову Уповноваженної особи Фонду  гарантування вкадів фізичних осіб на ліквідацію  ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О.  про дострокове стягнення заборгованості  скасувати. Ухвалити  в цій частині  нове судове рішення.
У задоволенні  Уповноваженної особи Фонду  гарантування вкадів фізичних осіб на ліквідацію  ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2    про стягнення заборгованості   відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення  вступної та резолютивної частини   судового рішення  з дня складення повного судового рішення безпосередньо до  суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення виготовлено 13 жовтня 2021 року.
 
Головуючий                                                          
 
Судді