ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" жовтня 2021 р.                                       Справа №921/823/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сітайло Л.Г.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Пашкіної С.А. 

секретар судового засідання - Нікітенко А.В.
представники сторін у судове засідання не з`явилися
розглянувши апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 (повний текст рішення складено 11.06.2021)
у справі №921/823/20 (суддя Пінчук В.І.)
за позовом ОСОБА_1 
до 1. Державного навчального закладу "Тернопільський навчально-курсовий комбінат"
    2. Тернопільської обласної державної адміністрації
    3. ОСОБА_2 
    4. ОСОБА_3 
про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності ОСОБА_1 на 2/3 частки об`єкта нерухомого майна - Естакади технічного обмінного пункту, площею 143 кв.м, вартістю 18 грн, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнання права власності ОСОБА_2 на 1/3 частки вищевказаного об`єкта нерухомого майна.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на порушення його корпоративних прав, як акціонера Тернопільського приватного акціонерного товариства "Агропромтехніка", у зв`язку з неотриманням належної позивачу частки майна вищевказаного товариства.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 31.12.2020 позовну заяву передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.  
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №921/823/20 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що всупереч вимогам статті 74 Господарського процесуального кодексу України, позивач не надав суду доказів, що об`єкт нерухомого майна - Естакада технічного обмінного пункту, площею 143 кв.м, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , нікому не відчужувався і нікому не передавався. Також, позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 є акціонером Тернопільського приватного акціонерного товариства "Агропромтехніка", а також не надано доказів того, що інші акціонери вказаного товариства не мали права на отримання пропорційно часток, які їм належали щодо Естакади технічного обмінного пункту.
Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення прийняте на підставі неповністю досліджених доказів, неправильного застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 справу №921/823/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коробенко Г.П., суддів: Кравчука Г.А., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 задоволено заяву суддів Коробенка Г.П., Кравчука Г.А., Козир Т.П. про самовідвід від розгляду справи №921/823/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №921/823/20.
Справу №921/823/20 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень статті 32 Господарського процесуального кодексу України.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 №09.1-07/449/21 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з задоволенням заяви суддів Коробенка Г.П., Кравчука Г.А., Козир Т.П. про самовідвід від розгляду справи №921/823/20.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Пашкіна С.А., Кропивна Л.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №921/823/20. Справу призначено до розгляду на 02.09.2021.
31 серпня 2021 року від Тернопільської обласної державної адміністрації, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду, надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання заперечила проти доводів апеляційної скарги.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Кропивної Л.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 31.08.2021 по справі №921/823/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Владимиренко С.В., Пашкіна С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2021, колегією суддів в зазначеному складі, прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 та призначено до розгляду на 21.10.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 залишено без розгляду заяву ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Сторони про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку, проте явку своїх уповноважених представників у призначене судове засідання не забезпечили, про поважність причин неявки суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу на адресу суду не надходило.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд, в межах доводів апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є акціонером Тернопільського приватного акціонерного товариства "Агропромтехніка", з внеском до статутного фонду - 630,00 грн, що підтверджується реєстраційною карткою з реєстраційної справи вказаного товариства.
20 лютого 2018 року позачерговими загальними зборами акціонерів Тернопільського приватного акціонерного товариства "Агропромтехніка" прийнято рішення про припинення вказаного товариства внаслідок ліквідації. Затверджено порядок та строк проведення процедури ліквідації товариства. Затверджено порядок розподілу між акціонерами майна товариства, що залишилося після задоволення вимог кредиторів.
Наявність майна, що залишилось після задоволення вимог кредиторів підтверджується ліквідаційним балансом від 30.07.2018.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що корпоративні права як акціонера порушені, оскільки належної частки на майно Тернопільського приватного акціонерного товариства "Агропромтехніка" він не отримав, у зв`язку з чим просить визнати права власності на 2/3 частки об`єкта нерухомого майна - Естакади технічного обмінного пункту, площею 143 кв.м., вартістю 18 грн (вартість якою об`єкт включено до статутного фонду), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Також позивач просить суд визнати права власності на 1/3 частки вищезазначеного об`єкта нерухомого майна за ОСОБА_2 .
Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" корпоративні права - це сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства, у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами;
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що акціонерне товариство - це господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.
Згідно з частиною 1 статті 89 Закону України "Про акціонерні товариства", у разі ліквідації платоспроможного акціонерного товариства, вимоги його кредиторів та акціонерів задовольняються у певній черговості.
Розподіл майна між акціонерами - власниками простих акцій товариства задовольняються у дев`яту чергу пропорційно до кількості належних їм акцій.
Пунктом 3 статті 88 вказаного Закону передбачено, що рішення про ліквідацію акціонерного товариства, обрання ліквідаційної комісії, затвердження порядку ліквідації, а також порядку розподілу між акціонерами майна, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, вирішують загальні збори акціонерного товариства, якщо інше не передбачено законом.
Як встановлено судом першої інстанції, на позачергових загальних зборах акціонерів Тернопільського приватного акціонерного товариства "Агропромтехніка" 27 червня - 30 липня 2018 року, розглядалось питання №24 про визначення та виділення часток, в тому числі частки ОСОБА_1 в приміщенні адмінбудинку під літерою А, за адресою: АДРЕСА_1 , але рішення не було прийняте.
Позивач вказує на те, що зазначений об`єкт нерухомого майна, який був переданий регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області до статутного капіталу товариства, відповідно до наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області від 16.10.1995 №685 "Про перетворення Тернопільського державного районного виробничого підприємства "Агропромтехніка", не відчужувався і не передавався акціонерам під час ліквідації товариства.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 1 статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 ГПК України).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, всупереч вимогам статті 74 ГПК України не надав суду доказів того, що об`єкт нерухомого майна - Естакада технічного обмінного пункту, площею 143 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , нікому не відчужувався і нікому не передавався.
Крім того, місцевим господарським судом правильно встановлено, що позивачем не надано доказів того, що інші акціонери Тернопільського державного районного виробничого підприємства "Агропромтехніка" не мали права на отримання пропорційно часток, які їм належали щодо спірної Естакади технічного обмінного пункту.
Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 ГПК України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику;
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Крім того, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Водночас, за змістом пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Разом із тим, інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №921/823/20 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.
У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №921/823/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №921/823/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи №921/823/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено та підписано 29.10.2021.

Головуючий суддя                                                            Л.Г. Сітайло 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                С.А. Пашкіна