Справа № 464/3642/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/3039/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,
секретарка: Скакун І.А.,

за участі в судовому засіданні третьої особи ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова в складі судді Горбань О.Ю. від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_1 про відшкодування збитків, -
в с т а н о в и л а : 
рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14 вересня 2020 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_1 про відшкодування збитків - задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 400 (п`ятдесят тисяч чотириста) гривень, витрати пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи у розмірі 605,47 грн., а всього 51 005 гривень 47 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.
Вказане рішення оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позиваці у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.
Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права. Вказує, що суд обґрунтовуючи судове рішення взяв до уваги в якості доказу висновок амбулаторної судової психологічної експертизи №14/к від 16.10.2019 року, визнавши його належним доказом у даній справі. Однак він вважає, що даний висновок не може бути належним і допустимим доказом з огляду на те, що отриманий з порушенням норм матеріального та процесуального права, про що учасниками справи детально було наведено у письмових поясненнях. Зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки із позовної заяви не зрозуміло за що позивач просить стягнути грошові кошти в сумі 950 000, 00 грн., оскільки позовна заява містить вимогу про відшкодування збитків. У мотивувальній частині позивач стверджує про те, що йому спричинено моральної шкоди, а в резолютивній частині не вказує, за що саме йому повинні сплатити грошові кошти. Щодо моральної шкоди вказує, що позивач в обґрунтуванням своїх вимог посилається на те, що покійний був її батьком і другом, про те належним та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень не надав, а єдиним документом, яким представник позивача намагався обґрунтувати завдану моральну шкоду є висновок експертизи. Зазначає, що більш-менш достовірним доказом є постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 11.08.2018 року. Окрім того вказує, що страховою компанією ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК-4452565 на користь позивача розрахувала вартість відшкодування моральної шкоди 9 600 грн., однак така відмовилася від отримання даної шкоди на користь дружини загиблого. За таких обставин вважає, що часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50 400 гривень, витрати пов`язані із залученням експерта, проведення експертизи 605,47 грн., а всього 51 005 грн., 47 коп. є незаконним.
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити рішення суду в частині розміру моральної шкоди та задоволити позов повністю. Вважає, що рішення суду в частині визначення моральної шкоди є необґрунтованим, оскільки з одного боку, суд визнає висновок експерта Кошулинської З.В. №14/к від 16.10.19 належним доказом, а з другого боку, визначає розмір шкоди самостійно, на власний розсуд. Вказує, що відповідно з висновком експерта розмір, заподіяної їй моральної шкоди становить 156 640 грн., а суд безпідставно зменшив розмір заподіяної моральної шкоди, не вмотивував чому відкидає належний доказ. Також, вважає, що суд не мав підстав для висновку, що її тато ОСОБА_5 , був винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, оскільки ця обставина не була предметом доказування сторін, не була підставою, ні позовних вимог, ні для заперечень на позов.
В судове засідання окрімтретьої особи ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що такі особи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та зважаючи на те, що від ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення третьої особи та його представника на підтримання апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 та в заперечення скарги позивачки ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, заяви про зменшення позовних вимог, апеляційних скарг, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст. 23, 1167, ч. 2 ст. 1168, ч.1 ст. 1172, ч.5 ст. 1187 ЦК України та ст. 76, ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, постанову Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі №757/59802/16-ц та задовольняючи позов частково, виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 є власником автобуса марки «Isuzu MD 27L», р.н. НОМЕР_1 , та 04.11.2017 відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої вказаний автобус під керуванням третьої особи ОСОБА_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , 1959 р.н. Відповідно до трудового договору від 31.10.2017, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , останній зобов`язався виконувати обов`язки водія. Договір укладено безстроково, час виконання робіт встановлено з 05.00 до 08.00, з 20.00 до 24.00. Вихідні дні - неділя та святкові дні. Суд встановив, що  згідно з висновком амбулаторної судової психологічної експертизи №14/к, складеного експертом Комунального закладу ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», наявність психотравмуюючих факторів обґрунтовують виникнення моральної шкоди у ОСОБА_4 внаслідок: емоційного стресу; сильного психологічного та фізичного дискомфорту при зіткненні із будь-якими натяками, що символізують чи нагадують про обставини втрати батька; погіршення психофізіологічного й психоемоційного стану; вплив цих порушень у соціально-побутовій сфері. Матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_4 складає 157 640 гривень. Ця сума включає компенсацію за перенесені нею моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію її психічного та психологічного стану. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої загибеллю батька позивача. Суд зазначив, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Також суд вказав, що  розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.Крім того суд зазначив, що постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУНП у Львівській області від 11.08.2018, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017140080003571 від 04.11.2017, закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. В ході досудового розслідування встановлено, що 04.11.2017 приблизно о 06.00 год у м. Львові на вул. Наукова, 51 відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участі автобуса марки «Isuzu MD 27L», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та пішохода ОСОБА_6 . В результаті ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, від яких останній помер. Причиною настання ДТП, з технічної точки зору, була та обставина, що водій не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування гальмування, а також факт створення небезпеки для руху водієві внаслідок виходу пішохода за регульованим пішохідним переходом при увімкненому заборонному (червоному) сигналі на пішохідному світлофорі. Вказана постанова скасована ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 22.01.2019, інформація про те, що висновки досудового розслідування є іншими, у суду відсутня. Згідно з висновком амбулаторної судової психологічної експертизи №14/к, експерт не міг дати стверджувальну відповідь про те, ким саме нанесена моральна шкода, хто повинен її компенсувати, оскільки це не входить в його компетенцію. Суд дійшов висновку, що відповідач повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану джерелом, незалежно від наявності його вини, але при цьому суд наголосив, що в тому, що загиблий знехтував і, створив небезпеку для руху водієві, оскільки як пішохід вийшов за регульованим пішохідним переходом при увімкненому забороненому (червоному) сигналі, вини водія ОСОБА_1 немає. Зважаючи на те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, враховуючи вимоги розумності та справедливості, матеріального становища позивача та відповідача, наявності необережних дій загиблого  ОСОБА_6  , сума в 950 000 грн., на думку суду, є завищеною.Враховуючи усі вищевказані обставини у сукупності розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, спричиненої діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, на переконання суду становить 60 000 грн. При цьому, у зв`язку з відшкодуванням ПрАТ «Страхова компанія «Княжа» родичам ОСОБА_6  моральної шкоди у розмірі 9600 грн., які отримані дружиною і матір`ю загиблого, з відповідача  ОСОБА_3  на користь позивача ОСОБА_4  слід стягнути різницю відшкодування моральної шкоди, а саме 60 000 грн. - 9600 грн. (отримана моральна шкода) = 50400 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважав, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи у розмірі 605,47 грн.Крім цього, суд зазначив, що зі ОСОБА_3 на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж апеляційних скарг правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
6.07.2019 ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 звернувся в суд із позовною заявою (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог ) до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 , у якій просив:
?стягнути зі ОСОБА_3 на користь позивачки 950000,00 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) та стягнути судові витрати. 
       Позов мотивували тим, що 04.11.2017 о 6.00 год. у м.Львові на вул. Наукова, 51 відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автобус марки «Isuzu MD 27L», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , 1959 р.н., який ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм помер у лікарні. Вказаний транспортний засіб належить відповідачу ОСОБА_3 , з яким ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах. Внаслідок ДТП позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що ОСОБА_6 був позивачеві батьком і другом, взірцем, вона йому завдячує освітою, здоров`ям, становищем в суспільстві, батько підтримував доньку фінансово. ОСОБА_6 працював енергетиком, користувався значним авторитетом в суспільстві та позивач ОСОБА_4 ним пишалась. Після смерті батька позивач втратила відчуття часу та простору, не могла їсти і спати, досі не може знайти спокою, відчуття безповоротної втрати не дають їй жити. Розмір моральної шкоди визначено з урахуванням страждань, які позивач перенесла та нестиме в майбутньому. Вважає, що розмір такого відшкодування становить 950 000 грн. Вказану суму позивач зменшила на суму страхового відшкодування, що становить 9600 грн. Крім цього, просила суд стягнути з відповідача судові витрати, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи, у розмірі 11412,57 грн.
Як вбачається із матеріалів справи, вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, - ОСОБА_3 є власником автобуса марки «Isuzu MD 27L», р.н. НОМЕР_1 (а.с. 76 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) та 4.11.2017 відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої вказаний автобус під керуванням третьої особи ОСОБА_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , 1959 р.н.
Відповідно до трудового договору від 31.10.2017, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , останній зобов`язався виконувати обов`язки водія. Договір укладено безстроково, час виконання робіт встановлено з 05.00 до 08.00, з 20.00 до 24.00. Вихідні дні - неділя та святкові дні. (а.с. 74-75). Перебування третьої особи, водія автобуса у трудових відносинах з відповідачем на час ДТП підтверджується і інформацією ДФС України а.с. 66-68).
Постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУНП у Львівській області від 11.08.2018, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017140080003571 від 04.11.2017, закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. 
В ході досудового розслідування встановлено, що 04.11.2017 приблизно о 06.00 год у м. Львові на вул. Наукова, 51 відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участі автобуса марки «Isuzu MD 27L», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та пішохода ОСОБА_6 . В результаті ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, від яких помер. 
Такі обставини вчинення ДТП сторонами не спростовані.
Як, також, вбачається з проведеної в рамках розслідування кримінального правопорушення судової авто-технічної експертизи дослідження обставин та механізму розвитку ДТП №1441 від 18.07.2018 року причиною настання ДТП, з технічної точки зору, була та обставина, що водій не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування гальмування, а також факт створення небезпеки для руху водієві внаслідок виходу пішохода за регульованим пішохідним переходом при увімкненому заборонному (червоному) сигналі на пішохідному світлофорі (а.с.9-10, 122-124). 
Як констатовано судом першої інстанції вказана вище постанова слідчого ВРЗуСТ СУ ГУНП у Львівській області від 11.08.2018 - скасована ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 22.01.2019 (а.с. 122-124), однак будь-яких інших доказів (в т.ч. висновків експертиз) про причину настання ДТП суду надано не було та власних, підтверджених будь-якими доказами версій настання ДТП, її обставин, причин чи наслідків сторонами не запропоновано.
Відповідно вказаний висновок експертизи, що проаналізований і в ухвалі слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 22.01.2019 і відповідно є обставиною, що встановлена судовим рішенням є єдиним у справі доказом на підтвердження причин, обставин та наслідків ДТП та правильно взятий до уваги судом першої інстанції. 
Клопотань про долучення, витребування інших доказів сторони не заявляли.
Позивачка покликається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй завдано моральну шкоду, що полягає у тому, що ОСОБА_6 , 1959 р.н., був їй батьком і другом, взірцем, саме йому завдячує освітою, здоров`ям, становищем в суспільстві. ОСОБА_6 працював енергетиком, користувався значним авторитетом в суспільстві та позивач ОСОБА_4 ним пишалась. Після смерті батька позивач втратила відчуття часу та простору, не могла їсти і спати, досі не може знайти спокою, відчуття безповоротної втрати не дають їй жити.
Згідно з висновком амбулаторної судової психологічної експертизи №14/к, складеного експертом Комунального закладу ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», наявність психотравмуюючих факторів обґрунтовують виникнення моральної шкоди у ОСОБА_4 внаслідок: емоційного стресу; сильного психологічного та фізичного дискомфорту при зіткненні із будь-якими натяками, що символізують чи нагадують про обставини втрати батька; погіршення психофізіологічного й психоемоційного стану; вплив цих порушень у соціально-побутовій сфері. Матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_4 складає 157 640 гривень. Ця сума включає компенсацію за перенесені нею моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію її психічного та психологічного стану.
Згідно з висновком амбулаторної судової психологічної експертизи №14/к, експерт не міг дати ствердну відповідь про те, ким саме нанесена моральна шкода, хто повинен її компенсувати, оскільки це не входить в його компетенцію.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Також, за ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Крім цього, згідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Також відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
За ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.  Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.
Також, слід вважати очевидним, що передчасна втрата батька, тим більше при наявності близьких життєвих зв`язків (позивачка поживала разом з батьком однією сім`єю, довідка з місця проживання а.с. 4 зв.), для будь-якої людини однозначно спричиняє моральні страждання, що мало місце і у даному випадку чого відповідачем фактично не спростовано. Додатково факт спричинення моральної шкоди та орієнтовний розмір можливого відшкодування такої підтверджено і висновком амбулаторної судово-психологічної експертизи (а.с. 78-81). 
Враховуючи вказане суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачці дійсно була спричинена моральна шкода внаслідок згаданої ДТП та така підлягає відшкодуванню.
Також, позивачка втратила батька, з яким вона протягом її життя підтримувала добрі життєві стосунки. Вони спільно проживали, очевидно проводили спільно час, ділились різними життєвими ситуаціями, разом переживали такі, протилежного не доведено. Дійсно, передчасна смерть батька, надзвичайно близької для позивачки людини, фактично однієї з найближчих у її житті - однозначно спричинила втрату надзвичайно важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань.
Також, враховуючи вказані вище норми закону, судом вірно констатовано і те, що саме відповідач повинен нести відповідальність за спричинену моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки як його, джерела, володілець та роботодавець водія автобуса, який здійснив наїзд на батька позивачки, незалежно від наявності його вини.
Однак, суд першої інстанції, також, підставно наголосив на тому, що фактично причиною ДТП і, як наслідок заподіяння тілесних ушкоджень, що призвели до смерті і відповідно заподіяла моральну шкоду позивачі була груба необережність потерпілого, тобто порушення ним правил дорожнього руху, натомість вини водія ОСОБА_1 у спричиненні - не встановлено.
Аналізуючи причини та спосіб завдання моральної шкоди позивачці, визначаючи характер, глибину душевних страждань, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір визначений судом першої інстанції для відшкодування моральної шкоди позивачам правильно визначений та не підлягає зміні.
Так, судом першої інстанції, враховуючи усі вищевказані обставини у сукупності розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки правильно визначено у розмірі 60000 грн. та при цьому враховано, що частину цієї суми позивачка мала б отримати від страхової компанії, однак відмовилась від своєї частки відшкодування на користь матері.
Тому з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки правомірно стягнуто 50400 грн.
Решта доводів апеляційних скарг по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Тому, слід вважати доводи апеляційних скарг безпідставними та самі скарги слід відхилити, оскаржуване ж рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
п о с т а н о в и л а :
апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - залишити без задоволення.
       Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2021 року.

        Головуючий :                  Я.А. Левик
       Судді:                  Р.В. Савуляк
                                                                                        М.М. Шандра