Постанова                                           
Іменем України 
 
27 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 1625/1272/12
провадження № 61-2888св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Антоненко Н. О., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкти оскарження: приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович, державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Койнаш Олена Василівна,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича та постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції      Койнаш Олени Василівни
 
за касаційною скаргою представника  ОСОБА_1 - адвоката Маліченка Дмитра Васильовича на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2020 року у складі судді Кіндяк І. С. та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Лобова О. А., Одринської Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст скарги
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Койнаш О. В. про відкриття виконавчого провадження                   від 07 липня 2014 року № 43904524 з виконання виконавчого листа                                    № 1625/1272/12, виданого Полтавським районним судом Полтавської області                 22 листопада 2012 року; визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. (далі - приватний виконавець Скрипник В. Л.) про відкриття виконавчого провадження № 60311850 від 16 жовтня 2019 року з виконання виконавчого листа № 1625/1272/12, виданого Полтавським районним судом Полтавської області 22 листопада 2012 року.
 
Обґрунтовуючи вимоги скарги,  ОСОБА_1 посилався на те, що заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04 липня         2012 року у справі 1625/1272/12 з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») стягнено заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2008 року № 0062/08/25-СLNv у розмірі         126 819,73 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 1 013 251,60 грн.
 
Зазначене судове рішення набрало законної сили 14 липня 2012 року. 
 
На підставі цього рішення 22 листопада 2012 року Полтавський районний суд Полтавської області видав виконавчий лист № 1625/1272/12, строк пред`явлення якого до виконання до 14 липня 2013 року.
 
07 липня 2014 року державний виконавець Койнаш О. В. відкрив виконавче провадження, яке згідно з постановою про передання матеріалів виконавчого провадження від 31 березня 2016 року, передано для подальшого виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.
 
Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Лукмасла М. М. від 07 вересня                      2017 року виконавчий документ повернено стягувачу на підставі пункту                            2 частини першої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) - відсутність                          у боржника майна.
 
23 серпня 2019 року ухвалою суду замінено сторону стягувача ПАТ «Банк Форум» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» (далі - ТОВ «ФК «Веста»), яке змінило назву на Товариство              з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста»).
 
16 жовтня 2019 року приватний виконавець Скрипник В. Л. відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1625/1272/12 щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 .
 
Вважає, що 07 липня 2014 року державний виконавець Койнаш О. В. незаконно відкрив виконавче провадження, оскільки стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, а скасування неправомірної постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження        від 07 липня 2014 року тягне за собою неправомірність та скасування постанови приватного виконавця Скрипника В. Л. про відкриття виконавчого провадження від 16 жовтня 2019 року № 60311850.
 
У зв`язку з цим просив скаргу задовольнити.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Полтавський районний суд Полтавської області ухвалою від 20 листопада                       2020 року скаргу задовольнив частково. Скасував постанову приватного виконавця Скрипника В. Л. про відкриття виконавчого провадження                              від 16 жовтня 2019 року № 60311850 з виконання виконавчого листа                               № 1625/1272/12, виданого Полтавським районним судом Полтавської області                22 листопада 2012 року. В іншій частині вимог скарги відмовив.
 
Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що 16 жовтня 2019 року приватний виконавець Скрипник В. Л. прийняв постанову, якою відкрив виконавче провадження № 60311850 з виконання виконавчого листа № 1625/1272/12 про стягнення з ОСОБА_1 1 013 251,60 грн, з яких: 87 400,00 дол. США - заборгованість за кредитом, 34 685,89 дол. США - заборгованість за процентами, 4 108,03 дол. США - заборгованість за пеню, 625,81 дол. США - штраф. Стягувачем за виконавчим листом є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».
 
Водночас місцевий суд дійшов висновку, що постанова приватного виконавця Скрипника В. Л. про відкриття виконавчого провадження № 60311850                               є передчасною, оскільки при відкритті виконавчого провадження виконавець не врахував суму грошових коштів, отриманих від реалізації на торгах предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 у розмірі 473 000,00 грн.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Полтавський апеляційний суд постановою від 02 лютого 2021 року ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2020 року                      в частині скасування постанови приватного виконавця Скрипника В. Л. про відкриття виконавчого провадження від 16 жовтня 2019 року № 60311850               з виконання виконавчого листа № 1625/1272/12, виданого Полтавським районним судом Полтавської області 22 листопада 2012 року скасував і прийняв у цій частині нову постанову про відмову в задоволенні скарги. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.
 
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що ОСОБА_1 обґрунтовував неправомірність постанови приватного виконавця Скрипника В. Л. від 16 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60311850 неправомірністю постанови державного виконавця Койнаш О. В. про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2014 року, у задоволенні вимог щодо визнання незаконною та скасування якої суд першої інстанції відмовив. Разом з цим ОСОБА_1 не оскаржив ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку. Оскільки скарга на неправомірність постанови приватного виконавця   Скрипника В. Л. від 16 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60311850 обґрунтовувалася неправомірністю постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2014 року, у задоволенні якої судом відмовлено, немає підстав для скасування постанови приватного виконавця Скрипника В. Л. виходячи з доводів, наведених у скарзі на дії виконавців. Водночас, скасувавши цю постанову з наведених            в ухвалі підстав, суд першої інстанції вийшов за межі вимог скарги. 
 
Крім того, апеляційний суд встановив, що заявник не надав копії та не заявив клопотання про витребування постанови державного виконавця Койнаш О. В. про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2014 року № 43904524             з виконання виконавчого листа № 1625/1272/12, виданого Полтавським районним судом Полтавської області 22 листопада 2012 року. При цьому апеляційний суд взяв до уваги те, що у матеріалах справи є постанова державного виконавця Койнаш О. В. від 07 липня 2014 року про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа № 2/545/581/13, виданого 10 жовтня 2013 року Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 10 883,00 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ», яка не є предметом оскарження у цій справі.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У лютому 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Маліченко Д. В., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року повністю і ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2020 року                      в частині відмови у задоволенні скарги на постанову державного виконавця Койнаш О. В. про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2014 року       № 43904524, задовольнити скаргу в цій частині, а також змінити ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2020 року       в частині вирішення вимог щодо постанови приватного виконавця                    Скрипника В. Л., виклавши її мотивувальну частину відповідно до мотивів скарги.
 
Підставою касаційного оскарження вказує те, що суди попередніх інстанцій                в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах,викладеного у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі          № 755/22171/15-ц (провадження № 61-47702св18).
 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що виконавчий лист видано 22 листопада 2012 року із зазначенням строку пред`явлення його до виконання до 14 липня 2013 року. Таким чином, державний виконавець Койнаш О. В. 07 липня 2014 року незаконно відкрив виконавче провадження № 43904524, оскільки 14 липня 2013 року закінчився річний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. Стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, а заяву про поновлення пропущеного строку він не подавав. Оскаржити постанову державного виконавця Койнаш О. В. від 07 липня 2014 року, якою незаконно відкрито виконавче провадження № 43904524, ОСОБА_1 не мав можливості з огляду на те, що довідався про існування цього виконавчого провадження тільки              в серпні 2020 року. Тому строк на оскарження постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 не пропустив.
 
Скасування неправомірної постанови державного виконавця Койнаш О. В. про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2014 року, тягне за собою неправомірність постанови приватного виконавця Скрипника В. Л. про відкриття виконавчого провадження від 16 жовтня 2019 року № 60311850 з виконання виконавчого листа № 1625/1272/12. Тому постанова приватного виконавця Скрипника В. Л. від 16 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60311850 має бути скасована.
 
Вважає, що апеляційний суд мав не лише давати оцінку висновкам суду першої інстанції, на підставі яких скасовано постанову приватного виконавця, тобто не обмежуватись доводами та вимогами апеляційної скарги, а й у межах власної компетенції, визначеної процесуальним законом, дати оцінку доводам скарги на дії виконавців.
 
Апеляційний суд не дослідив матеріалів виконавчого провадження № 43904524, чим порушив норми процесуального права.
 
У вересні 2021 року приватний виконавець Скрипник В. Л. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, а оскаржувану постанову - залишити без змін, оскільки це судове рішення є законним                   і обґрунтованим, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам. При цьому вказував, що відкрив виконавче провадження відповідно до законодавства, оскільки згідно із Законом № 1404-VIII виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ, якщо він відповідає вимогам статті 4 Закону     № 1404-VIII. Виконавець не наділений повноваженнями перевіряти законність виконавчого документа та рішень, на підставі яких він виданий, строк же пред`явлення виконавчого документа до виконання у цій справі переривався, та стягувач звернувся з відповідною заявою у визначений законом строк. Зазначив про безпідставність доводів ОСОБА_1 про те, що скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2014 року тягне автоматичне скасування прийнятої ним постанови від 16 жовтня 2019 року.
 
Також у відзиві приватний виконавець Скрипник В. Л. зазначив, що скарга боржника на неправомірність його постанови від 16 жовтня 2019 року обґрунтовувалася саме неправомірністю постанови державного виконавця Койнаш О. В. від 07 липня 2014 року, у скасуванні якої місцевий суд відмовив. Водночас ОСОБА_1 не оскаржив ухвалу суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні скарги на постанову державного виконавця Койнаш О. В. від 07 липня 2014 року в апеляційному порядку, однак в касаційній скарзі просив скасувати ухвалу місцевого суду та задовольнити скаргу в цій частині.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
05 травня 2021 року справа № 1625/1272/12 надійшла до Верховного Суду.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 15 вересня 2021 року задовольнив заявлений суддею Бурлаковим С. Ю. самовідвід у цій справі.
 
У зв`язку з цим, згідно з розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду                              від 15 вересня 2021 року № 1729/0/226-21 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи
 
Апеляційний суд встановив, що заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04 липня 2012 року у справі за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0062/08/25-СLNv з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» стягнено заборгованість у сумі 126 819,73 дол. США, що становить                             1 013 251,60 грн.
 
22 листопада 2012 року Полтавський районний суд Полтавської області видав виконавчий лист № 1625/1272/12 на виконання вказаного судового рішення, із зазначенням строку пред`явлення до виконання до 14 липня 2013 року (цей строк визначено протягом одного року з моменту набрання судовим рішенням законної сили).
 
Згідно з відомостями автоматизованої системи виконавчих проваджень                      07 липня 2014 року державний виконавець Койнаш О. В. на підставі заяв стягувача про виконання виконавчого листа № 1625/1272/12 відкрив виконавче провадження № 43904524. Матеріали справи цієї постанови не містять.
 
З відміток на виконавчому листі № 1625/1272/12 відомо такі обставини: 
1) постановою державного виконавця від 20 березня 2014 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) - у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 
2) постановою державного виконавця від 14 квітня 2014 року відмовлено                        у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті                          26 Закону № 606-XIV - у зв`язку з наявністю інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження; 
3) постановою старшого державного виконавця Лукмасла М. М. від 07 вересня                 2017 року виконавчий документ повернено стягувачу згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII - відсутність у боржника майна.
 
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 23 серпня                    2019 року у справі № 1625/1272/12 за позовом ПАТ «Банк Форум» до                   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором                        від 18 липня 2008 року № 0062/08/25-CLNv замінено стягувача, який вибув, - ПАТ «Банк Форум» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Веста», яке змінило назву на ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста».
 
16 жовтня 2019 року за заявою стягувача приватний виконавець Скрипник В. Л. відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1625/1272/12 щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                 у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд         у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що «право на суд» було      б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» № 18357/91, § 40).
 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Відповідно до частин першої, третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Звернувшись до суду зі скаргою на постанови державного та приватного виконавців, ОСОБА_1 обґрунтовував її тим, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 1625/1272/12, виданого 22 листопада 2012 року Полтавським районним судом Полтавської області щодо стягнення з нього коштів, закінчився 14 липня 2013 року, тому постанова державного виконавця Койнаш О. В. про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2014 року - незаконна (виконавче провадження № 439045240), оскільки виконавчий лист пред`явлено до виконання з пропуском строку.
 
Скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2014 року, на думку заявника, тягне за собою неправомірність постанови приватного виконавця Скрипника В. Л. про відкриття виконавчого провадження від 16 жовтня 2019 року з виконання виконавчого листа № 1625/1272/12 (виконавче провадження № 60311850).
 
Перевіряючи доводи касаційної скарги в частині вирішення вимог скарги про неправомірність постанови приватного виконавця Скрипника В. Л. про відкриття виконавчого провадження від 16 жовтня 2019 року Верховний Суд виходить                         з такого.
 
Відповідно до статті 22 Закону № 606-XIV, чинного станом на час набрання законної сили рішенням Полтавського районного суду Полтавської області                       у справі № 1625/1272/12 (14 липня 2012 року), рішення суду могло бути пред`явлене до виконання протягом року, починаючи з наступного дня після набрання чинності, тобто в цьому випадку -  до 14 липня 2013 року.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої та частиною другою статті 23 Закону                     № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що у разі  повернення виконавчого документа  стягувачу у зв`язку з неможливістю                           в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.
 
Як встановив апеляційний суд, наявні відмітки на виконавчому листі                        № 1625/1272/12, виданому 22 листопада 2012 року, зокрема, від 20 березня      2014 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби та від 14 квітня 2014 року - про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв`язку з наявністю інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, свідчать про те, що вперше виконавче провадження за цим виконавчим листом було відкрито не 07 липня 2014 року як про це вказує заявник, а до 20 березня 2014 року, а також про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання переривався, та річний строк до прийняття державним виконавцем Койнаш О. В. постанови про відкриття виконавчого провадження не сплив.
 
Постанова приватного виконавця Скрипника В. Л. про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 1625/1272/12 від 16 жовтня 2019 року,        з підстав, зазначених у скарзі, не може бути визнана неправомірною з огляду на таке.
 
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII, відповідно до частини першої статті 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
 
Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).
 
Згідно з пунктом 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону                   № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
 
Результат аналізу пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII дає підстави для висновку, що цей пункт застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим Законом. Для пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі                             і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
 
Аналогічний висновок зроблений в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі                             № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6)                          і постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі                                       і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
За схожих обставин у постанові Верховного Суду України від 05 жовтня             2016 року у справі № 910/18165/13 (провадження № 6-698гс16) зроблено висновок, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з повторним його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Таким чином, постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв`язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам закону не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 22 Закону         № 606-XIV. За таких обставин, суд касаційної інстанції правомірно погодився із висновками суду першої інстанції про те, що строк пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва від 03 жовтня 2014 року було перервано                    у зв`язку з його пред`явленням до виконання 13 травня 2015 року, новий строк пред`явлення до виконання слід відраховувати з наступного дня після його повернення стягувачу. Останній отримав відмову 29 травня 2015 року, повторно подав заяву про примусове виконання рішення суду 23 листопада 2015 року, тобто з додержанням строку, встановленого статтею 22 Закону № 606-XIV.
 
Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 12 Закону № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку                                з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
 
Результат аналізу частин четвертої та п`ятої статті 12 № 1404-VIII свідчить, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання       у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново                             з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. 
 
Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону № 1404-VIII.
 
Отже, на момент набрання чинності Законом № 1404-VIII строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 1625/1272/12 не сплинув, оскільки згідно             з третьою відміткою на цьому виконавчому листі 07 вересня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу через відсутність у боржника майна, отже, такий виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання                            до 07 вересня 2020 року.
 
10 жовтня 2019 року стягувач пред`явив виконавчий документ до виконання шляхом подання відповідної заяви до приватного виконавця Скрипника В. Л. про примусове виконання виконавчого листа № 1625/1272/12, яку приватний виконавець отримав 15 жовтня 2019 року та 16 жовтня 2019 року прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження. 
 
Тобто приватний виконавець Скрипник В. Л. відкрив виконавче провадження        з дотриманням вимог Закону № 1404-VIII.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею        400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.  Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
За таких обставин суд касаційної інстанції вважає правильним висновок  апеляційного суду про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця Скрипник В. Л. про відкриття виконавчого провадження від 16 жовтня 2019 року № 60311850 з виконання виконавчого листа № 1625/1272/12,однак з мотивами відмови в задоволенні скарги колегія суддів повністю погодитись не може та вважає, що постанову слід змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови. 
 
Щодо вимог касаційної скарги про скасування постанови Полтавського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року і ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2020 року в частині відмови в задоволенні скарги на постанову державного виконавця Койнаш О. В. про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2014 року № 43904524.
 
Задовольняючи апеляційну скаргу приватного виконавця Скрипника В. Л. на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 20 листопада      2020 року в частині задоволених вимог скарги, апеляційний суд встановив, що ухвала Полтавського районного суду Полтавської області від 20 листопада              2020 року ОСОБА_1 чи його представником в частині відмови                       у задоволенні скарги на постанову державного виконавця Койнаш О. В. про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2014 року № 43904524 не оскаржена.
 
Оскільки скарга на неправомірність постанови приватного виконавця   Скрипника В. Л. від 16 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60311850 обґрунтовувалася неправомірністю постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2014 року, і у задоволенні скарги на цю постанову місцевий суд відмовив, немає підстав для скасування постанови приватного виконавця Скрипника В. Л.                           з підстав, наведених у скарзі на дії виконавців.
 
Отже, ухвала місцевого суду, якою відмовлено у задоволенні вимоги скарги боржника про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Койнаш О. В. про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2014 року № 43904524 з виконання виконавчого листа № 1625/1272/12,                              в апеляційному порядку не оскаржувалася і апеляційний суд не переглядав судове рішення в цій частині та не надавав оцінки правильності застосування судом норм права в цій частині. У зв`язку з цим немає підстав для перегляду                    в касаційному порядку судових рішень в частині відмови у задоволенні скарги на постанову державного виконавця Койнаш О. В. про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2014 року № 43904524, про що слушно зазначено приватним виконавцем Скрипником В. Л. у відзиві на касаційну скаргу.
 
Водночас безпідставними є посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не дослідив матеріали виконавчого провадження № 43904524, чим порушив норми процесуального права, оскільки апеляційний суд встановив, що боржник не надав копії та не заявив клопотання про витребування постанови про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2014 року № 43904524. При цьому апеляційний суд взяв до уваги, що у матеріалах справи є постанова державного виконавця Койнаш О. В. від 07 липня 2014 року про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа № 2/545/581/13, виданого 10 жовтня 2013 року Полтавським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 10 883,00 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ», яка не є предметом оскарження у цій справі.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те що суд касаційної інстанції змінює постанову апеляційного суду тільки щодо мотивів відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 , підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених              у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Маліченка Дмитра Васильовича задовольнити частково.
 
Постанову Полтавського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року змінити, виклавши її мотиви в редакції цієї постанови.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                      її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	                        М. Є. Червинська  	
Судді:	                         Н. О. Антоненко  	
 	                         А. Ю. Зайцев                            Є. В. Коротенко  	
 	                         В. М. Коротун