ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19317/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:
-          визнати протиправним та скасувати п.6 наказу начальника Головного управління майна та ресурсів (по особовому складу державних службовців) від 06.08.2020 № 97; 
-          поновити позивача на посаді заступника начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України (рівнозначній) з дня звільнення - 06.08.2020;
-          допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України (рівнозначній) з дня звільнення - 06.08.2020.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не був попереджений про наступне вивільнення, також, йому не було запропоновано будь-яку іншу посаду в цьому державному органі, а тому його право грубо порушено відповідачем. 
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, зазначив, що вимога про поновлення на посаді заступника начальника Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України (рівнозначній) з дати звільнення 06.08.2020 не узгоджується з фактичними обставинами, оскільки Головне квартирно - експлуатаційне управління Збройних Сил України розформовано відповідно до директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 05.11.2019 № Д-322/1/10 дск. Також відповідач зазначив про те, що у Головному управлінні КЕУ ЗСУ відсутня посада, яка рівнозначна посаді яку обіймав позивач, що підтверджується довідкою від 06.09.2019 № 303/7/1/734 про що позивача було належним чином повідомлено та запропоновано у Головному КЕУ ЗСУ посаду, яка є спорідненою до освіти та фахової діяльності позивача.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2021 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що підставою для припинення державної служби та звільнення з роботи позивача стало, як скорочення посади заступника начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, так і ліквідація Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України. Наголошує, що дії відповідача відповідають нормам чинного законодавства.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.
Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 11.12.2017 начальником Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України на підставі заяви позивача видано наказ № 287 (по стройовій частині), відповідно до якого позивач вважається таким, що вибув у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11.12.2017 по 17.09.2020.
28.12.2017 начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України складено лист попередження про наступне вивільнення заступника начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України державного службовця ОСОБА_1 , яким відповідно до вимог статей 32,40,42, 49-2 Кодексу законів про працю України у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017 №Д-322/1/19дск попереджено про скорочення посади з 01.03.2018 та запропоновано позивачу посаду заступника начальника управління будівництва та придбання житла Головного управління. Також в зазначеному листі вказано про необхідність повідомити про прийняте рішення до 04.01.2018.
Листом від 10.01.2018 позивач у відповідь на лист попередження від 28.12.2017 повідомив, що відповідно до наказу від 11.12.2017 № 287 він перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11.12.2017 до 17.09.2020 з огляду на що розгляд питання про скорочення посади та пропозиції йому іншої рівнозначної посади можливо розглянути після закінчення відповідної відпустки.
Листом від 16.01.2018 № 303/7/1/60 позивача повторно повідомлено про те, що у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017 № Д-322/1/19дск (обставини не залежні від Головного управління), посада заступника начальника Головного управління підлягає скорочено з 01.03.2018, з огляду на що, враховуючи вимоги статей 32, 40, 42, 49-2 Кодексу законів пре працю України, повторно запропоновано вакантну посаду заступника начальника Управління будівництва та придбання житла, або іншу вакантну посаду державної служби у Головному управлінні, а саме посаду провідного спеціаліста відділу планової та економічної роботи управління будівництва та придбання житла Головного управління.
Позивачем подана на ім`я ТВО начальника Головного управління майна та ресурсів ЗСУ заяву в якій викладено прохання у зв`язку з закінченням його відпустки по догляду за дитиною по досягненню нею 3-й річного віку (достроково) і відповідно до частини третьої статті 179 Кодексу законів про працю України видати наказ про припинення відпустки і поновлення його на посаді «заступник начальника Головного управління» (рівнозначної посади в ГоловКЕУ) з 05.08.2020.
06.08.2020 тимчасово виконуючим обов`язки начальника Головного управління майна та ресурсів видано наказ № 97:
-          пунктом 5 якого на підставі заяви позивача від 04.08.2020 (реєстраційний № 11011 від 06.08.2020), наказу начальника Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України (по стройовій частині) від 11.12.2017 № 287, ОСОБА_1 , який відповідно до наказу начальника Головного управління майна та ресурсів (по особовому складі державних службовців) від 08.07.2020 № 79, з 01.07.2020 тимчасово рахується у списках особового складу Головного управління майна та ресурсів відповідно до статті 18 Закону України «Про відпустки» та статті 179 Кодексу законів про працю України, наказано перервати відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 06.08.2020;
-          пунктом 6 якого на підставі заяви позивача від 04.08.2020 (реєстраційний № 11011 від 06.08.2020), Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 , заступнику начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» наказано припинити державну службу та відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України звільнити з роботи 06.08.2020.
Позивач не погоджуючись з пунктом 6 наказу від 06.08.2020 № 97  та вважаючи, що його мало бути поновлено на посаді заступника начальника Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України (рівнозначній) з дня його звільнення звернувся з відповідним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доказів на підтвердження факту того, що ним було запропоновано позивачу вакантні посади, які позивач міг би обійняти станом на 06.08.2020 надано не було, як і не було зазначено про наявність відповідного факту.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною другою вказаної статті встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
Відповідно до частин першої та третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Частиною шостою вказаної статті встановлено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»  правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Пунктом 1 частини першої статті 87 зазначеного Закону (в редакції чинній на момент попередження позивача про звільнення з Головного КЕУ) встановлено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.
З аналізу вищевикладених положень ст.87 Закону України «Про державну службу» та ст. 49-2 Кодексу законів про працю України (в редакціях чинних на момент попередження позивача про звільнення) вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. 
Як вбачається з матеріалів справи, Директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017 №Д-322/1/19дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2017-2018 роках» затверджено відповідний план заходів згідно з яким, зокрема, внесені зміни до штату Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України (місто Київ), що утримується за штатом №41/060-51, чисельністю 114 військовослужбовців та 101 працівник, щодо зміни посади начальника Головного управління з цивільної на військову, згідно з переліком змін до штату.
Оскільки позивач не є військовослужбовцем, 28.12.2017 йому направлено лист-попередження про наступне звільнення у зв`язку з проведенням організаційних заходів на виконання вказаної спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, статей 32, 40, 49-2 Кодексу законів про працю України, у якому запропоновано посаду заступника начальника управління будівництва та придбання житла Головного управління.
Листом від 10.01.2018 позивач повідомив про те, що розгляд питання про скорочення посади та пропозиція іншої рівнозначної посади можливі лише після закінчення його відпустки.
Також, відповідач посилається на те, що листом від 16.01.2018 № 303/7/1/60 позивача повторно повідомлено про те, що у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017 № Д-322/1/19дск (обставини не залежні від Головного управління), посада заступника начальника Головного управління підлягає скороченню з 01.03.2018 та повторно запропоновано вакантну посаду заступника начальника Управління будівництва та придбання житла, або іншу вакантну посаду державної служби у Головному управлінні, а саме посаду провідного спеціаліста відділу планової та економічної роботи управління будівництва та придбання житла Головного управління.
Разом із тим, позивачем факт отримання вказаного листа заперечується. 
Відповідачем на підтвердження направлення вказаного листа надано копію конверту відправленого 26.02.2018, який повернувся без вручення адресату за закінченням встановленого терміну зберігання.
Таким чином відповідачем у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме у зв`язку з внесенням на підставі директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017 №Д-322/1/19дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2017-2018 роках», змін до штату Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України (місто Київ), в частині зміни посади начальника Головного управління з цивільної на військову, позивачу який обіймав відповідну посаду та не був військовослужбовцем запропоновано вакантну посаду заступника начальника Управління будівництва та придбання житла, або іншу вакантну посаду державної служби у Головному управлінні, а саме посаду провідного спеціаліста відділу планової та економічної роботи управління будівництва та придбання житла Головного управління.
Позивачем за результатами розгляду відповідної пропозиції відмови надано не було, а лише було листом від 10.01.2018 повідомлено про те, що  розгляд питання про скорочення посади та пропозиція іншої рівнозначної посади можливі лише після закінчення його відпустки.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що відповідачем було виконано приписи норм чинного законодавства, які були чинними на той час, а саме попереджено належним чином позивача про наступне звільнення у зв`язку з проведенням організаційних заходів.
При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки позивач перебував у тривалій відпустці по догляду за дитиною він дійсно був позбавлений можливості надати належну відповідь на пропозицію іншої рівнозначної посади, оскільки не мав можливості обійняти відповідну посаду та приступити до виконання  обов`язків протягом тривалого часу.
Позивач займаючи посаду заступника начальника управління будівництва та придбання житла Головного управління відбув у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11.12.2017 по 17.09.2020 на підставі наказу від 11.12.2017 № 287.
Колегія суддів звертає увагу, що термін у два місяці визначений у ст.49-2 КЗпП України стосується неможливості звільнення роботодавцем працівника раніше ніж через два місяці з моменту попередження, однак він може становити і значно триваліший термін у залежності від перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Як вбачається з витягу з наказу від 06.08.2020 № 97, пунктом 5 вказаного наказу позивачу перервано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 06.08.2020 та пунктом 6 одразу  відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» припинено державну службу та відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України звільнено з роботи 06.08.2020.
Колегія суддів зазначає, що станом на день звільнення позивача із займаної роботи, стаття 87 Закону України «Про державну службу» зазнала змін.
Так, відповідно до ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на момент звільнення позивача із займаної посади) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення
Колегія суддів звертає уваги, що суть внесених змін у вказану статтю полягає у тому, що для припинення державної служби внаслідок скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації або реорганізації державного органу роботодавець (суб`єкт призначення або керівник державної служби) вже не зобов`язаний пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншу роботу (посади державної служби) у цьому державному органі.
Суб`єкт призначення або керівник державної служби має право, а не зобов`язаний пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідачем було дотримано приписи ст.87 Закону України «Про державну службу» та ст. 49-2 Кодексу законів про працю України у відповідних редакціях, зокрема належним чином попереджено позивача про наступне звільнення у зв`язку з проведенням організаційних заходів (дана обставина не спростовується позивачем) та враховуючи відсутність на момент звільнення позивача імперативного зобов`язання у відповідача пропонувати йому іншу посаду, наказ від 06.08.2020 № 97 в частині пункту 6 видано з дотриманням норм чинного законодавства, а отже він є правомірним та не підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2021 року - скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 22.10.2021.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              Н.В. Безименна