ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1530/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №690/130/21 Категорія: 308020000 	Линдюк В. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       19 жовтня 2021 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

учасники справи:

позивач – Ватутінське виробниче управління житлово – комунального господарства Ватутінської міської ради,

відповідач – ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 16 червня 2021 року, у складі судді Линдюк В.С., -
                                                      в с т а н о в и в : 

Ватутінське виробниче управління житлово – комунального господарства Ватутінської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості наданих послуг з управління багатоквартирним будинком.
В обґрунтування позовної заяви вказував, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,1 кв.м., на підставі договору дарування нежитлового приміщення від 10 травня 2013 року.
За період з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем по платі за надання послуг з управління багатоквартирним будинком в розмірі 7 609,20 грн.
8 травня 2018 року відповідачу надсилалася претензія – попередження про наявність заборгованості та необхідності її сплати на що позивачем було отримано відповідь про те, що належне їй приміщення на підставі права власності вона обслуговує самостійно за власні кошти. Для належної експлуатації даного нежитлового приміщення нею укладено окремі договори з виконавцями комунальних послуг.
Позивач просив стягнути зі ОСОБА_1 на його користь заборгованість зі сплати послуг з утримання багатоквартирним будинком у розмірі 7 963,70 грн. з яких: 7 609,20 грн. – основна заборгованість; 202,34 грн. - інфляційні витрати та 152,16 грн. – 3% річних.
Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 16 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Ватутінського виробничого управління житлово-комунального господарства Ватутінської міської ради заборгованість зі сплати витрат з утримання будинку і споруд та прибудинкової території з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_2 , за період з березня 2018 року по грудень 2020 року в розмірі  7 269, 96 грн., а також інфляційні втрати – 161,88 грн. та 3% річних – 131, 39 грн., а всього 7 563, 23 грн. Вирішено питання про судові витрати. 
Рішення суду мотивовано тим, що незалежно від цільового призначення нерухомого майна та фактичного його використання за власником такого майна зберігається обов`язок по утриманню багатоквартирного будинку у якому воно розташоване. Відсутність письмово оформленого договору про надання житлово – комунальних послуг, як і відсутність особового рахунку, саме по собі не позбавляє відповідача, як споживача, обов`язку оплачувати надані їй послуги. Відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Факт порушення відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості наданих позивачем послуг був встановлений судом та застосовано до заявлених позовних вимог строк позовної давності.
Не погоджуючись з вищевикладеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Вказувала, що окрім наданих звітів про виконані роботи, позивач не надав інших доказів надання послуг. Не дотримано вимог щодо складання даних звітів та їх підпису. Також вказує, що наданий позивачем розрахунок не є належним доказом, оскільки не містить відомостей про те, що відповідач дійсно має борг, відсутні підтвердження щомісячних нарахувань і накопичення боргу та по якому приміщенню здійснювався даний розрахунок із зазначенням послуг. 
Судом першої інстанції були проігноровані доводи відповідача про те, що вона самостійно обслуговує приміщення та прибудинкову територію. Вказує, що ОСОБА_1 не отримує послуги від ВВУЖКГ, так як їй їх не надають. Вхід до її приміщення є окремим, що виключає її користування під`їздом будинку. У нежитловому приміщенні відсутнє теплопостачання та газопостачання. 
Також, поза увагою суду залишилася різниця між кошторисом витрат на утримання будинку і прибудинкової території та звітом по виконаних роботах. Позивачем не надано розрахунків помісячного нарахування боргу.
16 серпня 2021 року Ватутінське виробниче управління житлово – комунального господарства Ватутінської міської ради подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому, посилаючись, що апеляційна скарга є необґрунтованою та надуманою, просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення площею 49,1 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15-16).
Згідно робочого проекту переобладнання квартири під магазин промтоварної групи, акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 03 листопада 2004 року серії АТ 2 000561 та технічного паспорту, дане приміщення було переобладнане з квартири АДРЕСА_3 під нежитлове приміщення магазину промтоварної групи (а.с.60-77).
Позивач є надавачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на території м. Ватутіне Черкаської області, у тому числі й багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області № 42 від 27 січня 2017 року затверджено скоригований тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для Ватутінського виробничого управління житлово – комунального господарства у розмірі 3,64 грн. (а.с. 24-27).
Рішенням виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області № 395 від 26 грудня 2018 року відповідно до положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» призначено Ватутінське виробниче управління житлово – комунального господарства Ватутінської міської ради управителем багатоквартирного будинку житлового фонду в місті Ватутіне згідно з додатком, до якого відноситься й будинок АДРЕСА_2 (а.с. 29-31).
28 грудня 2018 року між Ватутінським виробничим управлінням житлово – комунального господарства Ватутінської міської ради та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком (а.с. 32-35).
Відповідно до п. 3 вказаного Договору передбачено, що послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території.
Згідно з п. 6 Договору кожен із співвласників зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором.
Пунктом 10 Договору визначено, що ціна послуги з управління становить 4,73 грн. на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку.
На підставі вищевказаного договору, було складено кошторис витрат на утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_2 із зазначенням виду робіт та їх вартість (а.с.39).
Як вбачається з матеріалів справи, складалися звіти по виконаних роботах з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_2 з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року (а.с.8-14).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що свої зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_2 , позивачем виконано у повному обсязі, що підтверджується звітами по виконаних роботах за періоди 01.01.2018-31.12.2018 ( а.с. 8), 01.01.2019-31.12.2019 ( а.с. 9), 01.01.2020-31.12.2020 ( а.с. 10).
Відповідачем не надано жодного доказу на спростування наданих позивачем доказів щодо надання послуг з утримання будинку та прибудинкових споруд і територій.
Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованостість наданих послуг з управління багатоквартирним будиноком за період з січня 2018 року по 31 грудня 2020 року становить 7609,20 грн. (а.с. 5).
Даний розрахунок ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не спростований.
Судом першої інстанції вірно визначено, що спірні правовідносини регулюються відповідними положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Так, відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності убагатоквартирному будинку» визначено, що багатоквартирний будинок -житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно зпунктом 10 частини 1,частиною 2 статті 7 співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
Статтею 12 Закону визначено, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.
Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.
Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до статті 11 Закону управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.
Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності убагатоквартирному будинку»,  договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя, у даному випадку Ватутінської міської ради, що і було здійснено. Вказаний договір є чинним.
До підписання Договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28 грудня 2018 року, позивач надавав послуги з утримання будинку, прибудинкових споруд і територій, відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги»
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» органами місцевого самоврядування визначаються виконавець житлово-комунальних послуг та тарифи на них.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Відповідно до ч.1ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Відсутність письмово оформленого договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не позбавляє відповідача, як споживача, обов`язку оплачувати надані їй послуги (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13).
Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Це правило є універсальним і підлягає до застосування як до виконавця договірних відносин, так і не договірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання, що спірні правовідносини є грошовим зобов`язанням, яке не виконується відповідачем, тому на них поширюються дії статті 625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 прострочила виконання грошового зобов`язання зі сплати позивачу вартості наданих послуг з управління багатоквартирним будинком у розмірі 7 609,20 грн, на, що позивачем було нараховано індекс інфляції за весь час прострочення в розмірі 202,34 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 152,16 грн., що всього становить 7 963,70 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вірно врахував заявлене представником відповідача клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог та прийшов до висновку, що наявні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності до позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги у період часу з січня 2018 року по лютий 2018 року, оскільки строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за січень 2018 року закінчився 11 лютого 2021 року, а за лютий 2018 року 11 березня 2021 року, позовну заяву подано лише 25 березня 2021 року.
Положеннями ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки.
Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як на підставу для скасування рішення суду ОСОБА_1 вказувала, що окрім наданих звітів про виконані роботи, позивач не надав інших доказів надання послуг, не дотримано вимог щодо складання даних звітів та їх підпису.
Проте, колегія суддів не приймає дані доводи скаржника, як підставу для скасування рішення суду, вважаючи, що дані докази є належними, допустимими та достатніми у розумінні норм ст.ст. 76-80 ЦПК України.
Також є необґрунтованими доводи скаржника стосовно того, що наданий позивачем розрахунок не є належним доказом, так як не містить відомостей про те, що відповідач дійсно має борг, відсутні підтвердження щомісячних нарахувань і накопичення боргу та по якому приміщенню здійснювався даний розрахунок із зазначенням послуг, оскільки ОСОБА_1 не надано належних доказів на спростування розрахунку заборгованості позивача.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на те, що судом першої інстанції були проігноровані доводи відповідача стосовно того, що вона самостійно обслуговує приміщення та прибудинкову територію, оскільки як вбачається з оскаржуваного рішення, судом досліджені такі документи: договір від 1 липня 2014 року укладений між Ватутінським комунально - виробничим підприємством «Водоканал» та приватним магазином «Мадам» в особі ОСОБА_1 про водопостачання та водовідведення (а.с. 78); додаткова угода від 29 грудня 2017 року до договору про постання електричної енергії від 28 квітня 2015 року № 479 укладена між ПАТ «Черкасиобленерго» від імені якого діє Звенигородський район електричних мереж та ФОП ОСОБА_1 (а.с. 80); довідка Звенигородського відділення АТ «Черкасигаз» про те, що газопровід до магазина «Мадам» обрізаний з 15 липня 2020 року ( а.с.81); довідка Ватутінського КП теплових мереж про тен, що квартира АДРЕСА_4 відключена від системи централізованого опалення (акт № 296 від 1 серпня 2003 року) (а.с.81). Однак, лише вищевказаними послугами (водопостачання та водовідведення, постання електричної енергії,газопостачання, централізоване опалення) не обмежується утримання нежитлового приміщення.
Відповідно до статті 1 Закону України від 09 листопада 2017 року  № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком - це результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не отримує послуги від ВВУЖКГ, так як їй вони не надаються, спростовуються звітами по виконаних роботах (а.с.8-10).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Ватутінського виробничого управління житлово-комунального господарства Ватутінської міської ради є обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 16 червня 2021 року залишити без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, - 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 16 червня 2021 року у даній справі залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України. 

Судді: Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова