ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 листопада 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/1021/21
Головуючий у першій інстанції – Коваленко А. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1478/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої-судді Шитченко Н.В.,
суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є., 
позивач – Комунальне підприємство «Прилукитепловодопостачання»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 вересня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 
місце ухвалення рішення суду – м. Прилуки,
час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду – 14 год. 07 хв, 
                                     У С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року КП «Прилукитепловодопостачання» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому, зменшивши у подальшому позовні вимоги, просило стягнути з відповідачки 50 492,72 грн заборгованості за послуги з оплати житлово-комунальних послуг. Заявлені вимоги вмотивовані тим, що відповідачці на праві власності належать нежитлові приміщення №№ 5, 6, 7, 9, 10, 14, 15, 22, розташовані по АДРЕСА_1 , до яких надаються послуги з централізованого опалення, проте у період з листопада 2018 року по вересень 2020 року відповідачка своєчасну плату за надані послуги не здійснювала, внаслідок чого виникла заборгованість.
Рішенням від 02 вересня 2021 року Прилуцький міськрайонний суд позов КП «Прилукитепловодопостачання» задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 50 492,72 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що зі змісту позовної заяви неможливо встановити предмет позову і наявність порушеного відповідачем права, що, в свою чергу, впливає на неможливість встановлення предмету доказування і зумовлює закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Скаржниця зазначає, що позивач, зменшуючи позовні вимоги до 50 492,72 грн заборгованості, у своєму клопотанні не указав період нарахування цієї заборгованості і вид житлово-комунальних послуг. Крім того, надані позивачем на підтвердження доводів позову докази (копії актів про надання послуг, розрахунок заборгованості та копії рішень виконкому) подані всупереч вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України і не повинні бути предметом судового розгляду. 
Наголошує на тому, що була власником нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 загальною площею 155,8 кв.м у період з 31 січня 2014 року по 22 жовтня 2020 року, отже здійснення нарахувань після цієї дати є протиправним. Указує, що наведена вище площа нежитлових приміщень, які перебували у її власності, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте суд безпідставно нарахував плату за опалення площі у розмірі 162,6 кв. м. 
На думку заявниці, недоведеність факту прийняття вузла комерційного обліку (лічильника) по АДРЕСА_1 на абонентський облік унеможливлює висновок про те, що у спірний період часу взагалі здійснювався облік теплової енергії за зазначеною адресою, а у матеріалах справи відсутні докази (рішення органу місцевого самоврядування) про початок та закінчення опалювального сезону. Звертає увагу суду на те, що у нежитлових приміщеннях були відсутні опалювальні прилади ще до часу набуття нею права власності на нерухомість.
У наданому відзиві КП «Прилукитепловодопостачання», вважаючи судове рішення законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що саме з врахуванням того, що ОСОБА_1 більше не являється власником нежитлових приміщень, позовні вимоги в частині періоду та розміру заборгованості були зменшені. 
Представник підприємства звертає увагу суду на те, що стороною відповідача під час розгляду справи не ставилось під сумнів наявність вузла обліку теплової енергії, про існування якого йшлося у довідці від 29 червня 2021 року та в усних поясненнях представника позивача. Матеріали справи містять копії актів про надані послуги, які містять інформацію про кількість наданої до приміщень відповідачки теплової енергії, а рішення виконкому про початок та закінчення опалювального періоду є опублікованими та загальнодоступними для ознайомлення.
Зазначає, що факт існування між сторонами договірних відносин з приводу постачання теплової енергії був встановлений рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 05 жовтня 2020 року, яке набрало законної сили, проте плату за отримані послуги ОСОБА_1 не здійснювала. Приміщення відповідачки у встановленому порядку від мереж постачання теплової енергії не відключені, а посилання останньої про самовільний демонтаж опалювальних приладів не узгоджується з приписами чинного законодавства. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Задовольняючи позов КП «Прилукитепловодопостачання», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 з 31 січня 2014 року по 22 жовтня 2020 року являлась власником нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , до яких надавались послуги з теплопостачання, але плату за отримані послуги у зазначений період відповідачка своєчасно не здійснювала. Районний суд констатував, що матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення приміщень від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання позивачем таких послуг, а відключення спірних приміщень від центрального опалення відбулося без дотримання установленого порядку.
Також суд не прийняв до уваги твердження ОСОБА_1 про неправильне здійснення розрахунку заборгованості, указавши, що його не спростовано належними та допустимими доказами. 
Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області від 20 грудня 2005 року було вирішено укласти з ПП ОСОБА_1 договір оренди нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 160 кв.м, терміном на 1 рік, для організації торгівлі продовольчими та промисловими товарами в роздріб (а.с. 67).
Відповідно до акту приймання-передачі орендованого приміщення від 20 грудня 2005 року ЖЕК № 1 передало, а ПП ОСОБА_1 прийняла в оренду приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 160 кв.м. При обстеженні було встановлено, що в цілому приміщення придатне для здійснення статутної виробничо-господарської діяльності (а.с. 68). 
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві власності належали нежитлові приміщення №№ 5, 6, 7, 9, 10, 14, 15, 22 по АДРЕСА_1 загальною площею 155,8 кв.м на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 2014 року, державна реєстрація указаного права проведена 31 січня 2014 року (а.с. 6).
Зі змісту акту обстеження від 27 грудня 2016 року, складеного комісією з працівників КП «Прилукитепловодопостачання», при обстеженні нежитлового приміщення 1-го поверху по АДРЕСА_1 виявлено необліковану площу 117,5 кв.м, що опалюється (а.с. 10).
20 червня 2017 року складено ще один акт обстеження нежитлових приміщень, які знаходяться по АДРЕСА_1 , в якому зазначено, що нежитлові приміщення №№ 5, 9, 10, 14, 15, 22 знаходяться на першому поверсі двоповерхового будинку, який має внутрішньобудинкові мережі централізованого теплопостачання нижньої розводки, які підключені до мереж КП «Прилукитепловодопостачання», будинок в цілому опалюється від мінікотельні, що знаходиться на балансі підприємства. З підвалу стояки централізованого опалення транзитом через приміщення ОСОБА_1 подають теплопостачання до другого поверху для теплозабезпечення житлових приміщень мешканців будинку (а.с. 70).
Складений 11 липня 2018 року акт обстеження нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1 щодо відключення їх від централізованого опалення свідчить про те, що з підвалу будинку стояки централізованого опалення транзитом через приміщення ОСОБА_1 подають теплопостачання до другого поверху житлових приміщень мешканців будинку. Документи на відключення від централізованого опалення, а саме, дозвіл, який видає Постійно діюча комісія з розгляду питань, пов`язаних з відключенням від мереж централізованого опалення, відсутні. Технічні умови на відключення опалення КП «Прилукитепловодопостачання» не видавалися. Акт про відключення нежитлового приміщення Постійно діючою комісією не затверджувався (а.с. 11-13). 
Згідно з довідкою КП «Прилукитепловодопостачання» від 29 червня 2021 року на будинок за адресою: АДРЕСА_1 встановлено загальнобудинковий лічильник теплової енергії, загальна площа будинку становить 822,28 кв.м, з яких опалювальна площа належних ОСОБА_1 приміщень 162,6 кв.м, а саме: магазин з окремим входом – 40,3 кв.м (без МЗК) та 122,3 кв.м – інші нежитлові приміщення (в тому числі МЗК 18,08 кв.м) (а.с. 63). 
З інформації  з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що на підставі договору дарування від 22 жовтня 2020 року проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлові приміщення №№ 5, 6, 7, 9, 10, 14,15, 22 по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (а.с. 84-85). 
Актами про надання послуг КП «Прилукитепловодопостачання» у період з жовтня 2018 року по грудень 2020 року визначено кількість наданої теплової енергії до нежитлових приміщень, які належали відповідачці (а.с. 34-48).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку за послуги теплопостачання до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 у споживача ОСОБА_1 заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 листопада 2018 року по 30 вересня 2020 року становить 50 492,72 грн (а.с. 91). 
Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, КП «Прилукитепловодопостачання» зазначало про те, що ОСОБА_1 , являючись власником нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , своєчасно не здійснювала оплату за надані послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку погасити у добровільному порядку споживачка відмовляється.
У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. 
За приписами ч. 4 ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), а також Законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання».
Статтею 1 ЗУ «Про теплопостачання» визначено, що постачання теплової енергії (теплопостачання) – господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; місцева (розподільча) теплова мережа – сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.
Відповідно до положень ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» постачання теплової енергії та гарячої води належить  до комунальних послуг.
Обов`язок споживача здійснювати щомісячну оплату фактично отриманих послуг (спожиту теплову енергію) встановлений ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання».
Згідно з п.п. 24, 25 Правил № 630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Порядок відокремлення (відключення) власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від централізованого опалення та гарячого водопостачання визначений розділом ІІІ Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169, згідно з п. 13 якого єдиною підставою для перегляду умов або розірвання договору про надання послуги є акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Прилукитепловодопостачання» заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення, пославшись на те, що відповідачка, являючись власником нежитлових приміщень і будучи споживачем послуг з теплопостачання, які надає позивач, має заборгованість зі сплати за спожиті послуги за період з 01 листопада 2018 року по 01 вересня 2020 року.
Так, за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 31 січня 2014 року по 22 жовтня 2020 року являлась власником нежитлових приміщень №№ 5, 6, 7, 9, 10, 14, 15, 22 по АДРЕСА_1 , до яких надавалися послуги з централізованого опалення, проте, у повному обсязі та своєчасно оплату указаних послуг не проводила, що відображено у наданому позивачем розрахунку. Відповідачка не заперечує тієї обставини, що оплата за послуги з централізованого опалення у спірний період нею не здійснювалась.
Існування між сторонами договірних відносин з приводу надання послуг централізованого опалення та неналежне виконання ОСОБА_1 обов`язку щодо сплати таких послуг, які надавалась до належних останній нежитлових приміщень, підтверджується рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 05 жовтня 2020 року, яким задоволено позов КП «Прилукитепловодопостачання» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь підприємства заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 46 621,52 грн, що існувала станом на 01 травня 2020 року (а.с. 95-97). Цим же рішенням районний суд відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання дій КП «Прилукитепловодопостачання» незаконними та визнання боргу недійсним. 
Дійшовши такого висновку, суд першої інстанції зазначив, що підведення централізованого опалення до стояка в межах приміщень ОСОБА_1 свідчить про виконання послуг КП «Прилукитепловодопостачання», а матеріали справи не містять як відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення нежитлових приміщень від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання послуг з постачання тепла, так і доказів звернення ОСОБА_1 до органу місцевого самоврядування із заявою про відключення належних їй приміщень від мережі теплопостачання. Зазначене судове рішення в апеляційному порядку відповідачкою не оскаржувалося.
Стверджуючи у апеляційній скарзі про безпідставність нарахування заборгованості з теплопостачання, відповідачка посилається на те, що у приміщеннях відсутні опалювальні прилади (радіатори), у зв`язку з чим будь-які послуги КП «Прилукитепловодопостачання» щодо опалення приміщень не надавались і не здійснювались. У той же час стороною відповідача не надано жодних доказів того, що відключення приміщень від системи централізованого опалення (демонтаж радіаторів) по АДРЕСА_1 було проведено з дотриманням Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169, згідно з п. 13 якого єдиною підставою для перегляду умов або розірвання договору про надання послуги є акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. 
Пунктом 3 розділу ІІІ цього Порядку передбачено, що для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення. У той же час, ОСОБА_1 не навела доказів того, що після ухвалення рішення Прилуцького міськрайонного суду від 05 жовтня 2020 року вона зверталась або має намір звернутися з такою заявою до компетентного органу.
Не є слушними посилання відповідачки про відсутність у клопотанні про зменшення позовних вимог періоду нарахування заборгованості та виду наданих житлово-комунальних послуг, враховуючи те, що у доданому до клопотання розрахунку чітко зазначені період виниклої заборгованості (з листопада 2018 року по вересень 2020 року) та найменування послуги – тепловодопостачання.
Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 911/792/18 указав, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного ним способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.
Беручи до уваги наведене вище, колегія суддів вважає повністю доведеним наявність порушеного права КП «Прилукитепловодопостачання» та відповідність обраного позивачем способу захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, у зв`язку з чим доводи скаржниці про обов`язок суду першої інстанції закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України не беруться до уваги колегії суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні положень правових норм.
Не є підставою для скасування судового рішення твердження скаржниці про помилковість посилання районного суду про наявність у її власності нерухомого майна площею 162,6 кв. м, на яку проводилось нарахування заборгованості, оскільки за правовстановлюючими документами підтвердженою є площа 155,8 кв.м. За матеріалами справи розбіжність в розмірі приміщень, які належали відповідачці та за які розраховувалась вартість наданих послуг, виникла в результаті нарахування плати за опалення місць загального користування пропорційно до площі належних ОСОБА_1 приміщень, що узгоджується з даними актів про надання послуг.
Ураховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги  не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування  відсутні.  
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 вересня 2021 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  
                
Повний текст постанови складено 11 листопада 2021 року.

Головуюча:                                           Судді: