П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 листопада 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/9972/21	
                                                                                                                    
                                                                                                                                 Головуючий в І інстанції: Свида Л.І.
                                                                                         Дата та місце ухвалення рішення: 30.08.2021 р. м. Одеса
          
                  П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                                 судді-доповідача – Шеметенко Л.П.
                                                                   судді – Стас Л.В.
                                                                   судді – Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Пенсійного фонду України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня                      2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2018-2020 роки при призначенні позивачу пенсії за віком, зобов`язання відповідача здійснити розрахунок та виплату пенсії позивачу з 27 травня 2021 року із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до  ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком у розмірі 9118,81 грн., з урахуванням вже отриманих сум пенсії. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Пенсійний фонд України.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2018-2020 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок та нарахування пенсії ОСОБА_1 з 27 травня 2021 року із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки, що передують року звернення за 2018-2020 роки з заявою про призначення пенсії за віком, з урахуванням вже отриманих сум пенсії. Зобов`язано Пенсійний фонд України здійснити виплату перерахованої з 27 травня 2021 року пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Пенсійний фонд України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушенні норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що Пенсійний фонд України позбавлений можливості здійснювати фінансування пенсії окремого одержувача, оскільки не складає список таких одержувачів та не володіє інформацією про одержувачів, включених до нього, а тому, зобов`язання про здійснення фінансування виплати пенсії безпосередньо позивачу, покладене судом першої інстанції, на думку апелянта, не узгоджується з чинним законодавством та рішення суду першої інстанції ухвалене без урахування можливості реального виконання такого зобов`язання Фондом. Також, апелянт вважає, що покладаючи на ПФУ зобов`язання щодо здійснення фінансування виплати пенсії безпосередньо позивачу, суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог. Крім того, апелянт вказує на порушення судом першої інстанції ст. 48 КАС України при вирішенні питання щодо залучення його в якості другого відповідача та відповідно задоволення вимог, які не заявлялись позивачем. 
Представником позивача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Судом першої інстанції встановлено, що з 13.01.2015 року позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
27 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, в якій просив при призначені пенсії за віком провести її розрахунок із урахуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за 2018, 2019 та 2020 роки.
Листом № 9409-9370/Г-02/8-1500/21 від 10.06.2021 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивача про те, що за його заявою                               від 27.05.2021 року позивача переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за матеріалами пенсійної справи при страховому стажі 40 років 2 місяці (стаж враховано по 31.01.2015 року), заробітній платі 25268,42 грн., обчислений період з 01.07.2000 року по 31.01.2015 року згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становить 10238,02 грн., де 10149,57 грн. – розмір пенсії за віком, 88,45 грн. – доплата за 5 років понаднормативного стажу. Відповідач зазначив, що відповідно до ст. 40 вказаного Закону для розрахунку пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Також, у наведеному листі вказано, що з 13.01.2015 року позивач отримував пенсію за вислугу років, тому при переведенні на пенсію за віком застосовано показник середнього заробітку по Україні за 2017-2019 роки, проіндексованого на 1,17 та на 1,11 – 4888,83 грн., з 01.03.2021 року – 4888,83 грн. х 1,11 =5426,60 грн. 
Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у спірному випадку має місце призначення іншої пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. 
Суд першої інстанції зазначив, що за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся у 2021 році вперше, тому ГУФПУ в Одеській області має враховувати показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Поряд з цим, суд першої інстанції вказав, що постановою КМУ від 16 грудня 2020 року               № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» внесено зміни до деяких постанов Уряду та визначено, що Пенсійному фонду України до 1 квітня 2021 року необхідно провести підготовчі технічні заходи для забезпечення переходу до централізованого фінансування виплати пенсій.
Також, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року  № 280 (в редакції Постанови № 1279), Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що з 01 квітня 2021 року повноваження щодо виплати нарахованої пенсії перейшли від головних управлінь до Пенсійного фонду України.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача в частині зобов`язання здійснити виплату пенсії слід звернути до Пенсійного фонду України.
Колегія суддів частково погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене. 
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1058-ІV) відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За правилами ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. 
При цьому, згідно вимог ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналізуючи зазначені вище норми законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. 
Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто, таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом                       № 1058-ІV. 
Однак, у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.
Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше 27.05.2021 року, а з 13.01.2015 року позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.
Колегія суддів зазначає, що статтею 9 Закону № 1058-ІV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років, отже, при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону № 1058-IV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV, що виключає можливість застосування наведених вимог ч. 3 ст. 45 зазначеного Закону, який регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.
Висновки суду у даній справі відповідають правовій позиції, яка викладена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15) та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі                            № 876/5312/17 (провадження № 11-731апп18), згідно якої, у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV.
Апеляційна скарга відповідача - Пенсійного фонду України не містить жодних доводів щодо спростування наведених висновків суду.
Проте, колегія суддів погоджується з доводами апелянта - Пенсійного фонду України, що суд першої інстанції у даній справі дійшов помилкового висновку, що вимоги позивача в частині зобов`язання виплачувати пенсію слід звернути до Пенсійного фонду України, з огляду на викладене. 
Так, у даній справі позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
В свою чергу, вирішуючи справу, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та вимоги позивача в частині зобов`язання виплачувати пенсію звернув до Пенсійного фонду України, пославшись на положення постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня               2020 року № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» та внесенні цією постановою зміни до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, згідно яких Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій.
Проте, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо помилкового застосування судом першої інстанції наведених вимог постанови КМУ до спірних правовідносин, оскільки поняття «забезпечення фінансування виплат пенсій» не є тотожним поняттю «виплати пенсій».
Колегія суддів зазначає, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на розрахунок та виплату пенсії із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки, що передують року звернення за 2018-2020 роки з заявою про призначення пенсії за віком.
При цьому, у даній справі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області взагалі не здійснено перерахунок пенсії позивача, не визначено суми пенсії, що підлягає виплаті позивачу, не вчинено відповідних дій для проведення виплати позивачу перерахованої пенсії та відповідно у суду відсутні підстави для зобов`язання Пенсійного фонду України забезпечити фінансування виплати невизначеної суми пенсії.
Також, колегія суддів наголошує, що питання щодо забезпечення фінансування виплати позивачу пенсії взагалі не є предметом розгляду даної справи та будь-яких рішень з цього питання Пенсійним фондом України не приймалось, та у суду відсутні підстави вважати, що такий орган не забезпечить фінансування виплати пенсії позивача. 
На підставі наведеного, згідно ст. 317 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні із викладенням абзаців 3, 4 його резолютивної частини у новій редакції.
Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Пенсійного фонду України – задовольнити частково. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року змінити, виклавши абзаци 3, 4 його резолютивної частини у наступній редакції: 
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 27 травня 2021 року із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки, що передують року звернення за                2018-2020 роки з заявою про призначення пенсії за віком, з урахуванням вже отриманих сум пенсії.».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня                2021 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 19.11.2021 р.

        Суддя-доповідач:                                                                      Л.П. Шеметенко

         Суддя:                                                                                        Л.В. Стас  

         Суддя:                                                                                        І.О. Турецька