ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 140/4994/21 пров. № А/857/16438/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                      Святецького В.В., 
суддів                                                            Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.,
          з участю секретаря судового засідання      Хітрень О.Ю.,           

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року  у справі № 140/4994/21  (головуючий суддя Дмитрук В.В., м. Луцьк) за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Прилісненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення,-
    
В С Т А Н О В И В :
          
17 травня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулись до суду з адміністративним позовом до Прилісненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області, в якому просили визнати протиправним та скасування рішення від 26.02.2021 №6/16, яким включено до переліку земельних ділянок комунальної власності, право оренди на які виставляться на земельні торги, земельні ділянки за межами населених пунктів на території Прилісненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області в частині включення до такого переліку земельної ділянки площею 23,4425 га (кадастровий номер 0723681500:02:003:0372), цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства.
Рішенням від 07 липня 2021 року Волинський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.   
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, оскільки вважають, що рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.    
В апеляційній скарзі позивачі зазначають, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що оскаржене рішення Прилісненської сільської ради не відповідає вимогам ст.2 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України. 
Так, в рішенні відповідного органу місцевого самоврядування про включення земельних ділянок до переліку ділянок, право оренди яких виставляється на земельні торги, має бути вказано: призначення (функціональне використання); площа, кадастровий номер, умови продажу.
Суд першої інстанції на порушення вимог ст. 242 КАС України не надав оцінки протиправності рішення постійної комісії з питань містобудування, будівництва земельних відносин, благоустрою та охорони природи, яке слугувало підставою для прийняття рішення №6/16.
Зокрема, саме засідання постійної комісії відбувалося 24.02.2021 року, тобто за 2 дні до самої сесії. Правомірність (наявність повноважень) проведення комісії засідання та прийняття рішення № 3/2 відповідачем не доведена, не подана до суду Інструкція з діловодства ради, а також Положення, яке регулює діяльність такої комісії.
Згідно витягу з протоколу № 3/2 від 24.02.2021 року постійної комісії ,,Про проект рішення сільської ради ,,Про включення до переліку земельних ділянок комунальної власності, право оренди на які виставляється на торги”, в результаті голосування прийняті рішення, протилежні від предмету голосування. Зокрема, голосували члени комісії за подання на розгляд позачергового засідання сільської ради та підтримати його, натомість, вирішили прийняти рішення № 3/2, а саме: пункт 2 ,,погодитись із запропонованим проектом рішення сільської ради ,,Про включення до переліку земельних ділянок комунальної власності, право оренди на які виставляється на торги”;
пункт 3 ,,Рекомендувати сільському голові внести на позачергову сесію сільської ради проект рішення для розгляду та сільській раді вищезазначений проект рішення ради затвердити”.
Крім того, в процесі прийняття оскарженого рішення сільський голова допустив порушення Регламенту сільської ради, затвердженого рішенням Прилісненської сільської ради від 25.11.2020 р. №1/7, оскільки передумовою для формування сільським головою проекту порядку денного позачергової сесії сільської ради та внесення питання №16 мали б бути: проект рішення із супровідним листом; пояснювальна записка та лист погодження. 
Відсутність таких документів свідчить про порушення формування порядку денного сільським головою Прилісненської сільської ради.
          Однак, зазначені порушення норм матеріального права не були предметом розгляду в межах даної справи, оскільки згідно позиції суду першої інстанції не були заявлені відповідні позовні вимоги.
          Суд першої інстанції вийшов за межі наданих повноважень та дійшов висновку, що депутат ОСОБА_3 , який голосував за питання № 6/16 згідно результатів, є в депутатському складі. Всупереч невідповідності імен, суд першої інстанції дійшов висновку, що такий депутат є в депутатському складі, оскільки згідно відповідного інтернет посилання на сайт Прилісненської сільської ради ОСОБА_4 є депутатом. Лише на підставі цього посилання, в порушення статтей 6, 72-77 КАС України, суд встановив ідентичність особи, відтак існування факту голосування саме цим депутатом, а не іншою особою.
З огляду на викладене, позивачі просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Представник позивачів в судовому засіданні апеляційного суду, яке проводилось в режимі відеконференції, підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі. 
Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що в силу приписів ч.2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.  
Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 11.02.2021 позивачі звернулися до Прилісненської сільської ради із заявою про виділення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Галузія на території Прилісненської сільської ради Волинської області, із бажаним місцем розташування (згідно доданих графічних матеріалів) на земельній ділянці площею 23,4425 (кадастровий номер 0723681500:02:003:0372) та відповідно, надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної ділянки у власність, зокрема : ОСОБА_1 орієнтовною площею 1,98 га, ОСОБА_2 орієнтовною площею 1,990 га, ОСОБА_1  орієнтовною площею 1,82 га (а.с.9-11).
Питання по розгляду заяв позивачів було включено за пунктами 58, 59, 60, а також під пунктом 16 розглядалося питання ,,Про включення до переліку земельних ділянок комунальної власності, право оренди на які виставляються на земельні торги” порядку денного засідання шостої позачергової сесії сільської ради восьмого скликання 26.02.2021 (а.с.82-106).
Рішенням Прилісненської сільської ради восьмого скликання від 26.02.2021 №6/16 включено до переліку земельних ділянок комунальної власності, право оренди на які виставляються на земельні торги, земельну ділянку за межами населених пунктів на території Прилісненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області площею 23,4425 га (кадастровий номер 0723681500:02:003:0372), 01.03 для ведення особистого селянського господарства (а.с.23-24).
Рішеннями від 26.02.2021 №6/58, №6/59, №6/60 відмовлено позивачам у наданні дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8200 га, 1,990 га, 1,980 га за межами населеного пункту села Галузія на території Прилісненської сільської ради Волинської області із бажаним місцем розташування (згідно доданих графічних матеріалів) на земельній ділянці площею 23,4425 (кадастровий номер 0723681500:02:003:0372) у зв`язку з тим, що вказана земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок комунальної власності, право оренди на яку виставляється на земельні торги (а.с.25-27).
Вважаючи рішення відповідача від 26.02.2021 №6/16 протиправним, позивачі звернулися до суду за захистом своїх прав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду заяв позивачів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та прийняття відповідачем рішень з цього питання, вказана земельна ділянка була включена до переліку земельних ділянок, права оренди на яку виставляються на земельні торги, що в силу приписів частини третьої статті 136 Земельного кодексу України  є самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів апеляційного суду,  відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними. 
Так, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Відповідно до статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Частинами шостою та сьомою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу.
У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Як правильно встановив суд першої інстанції, підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою слугувало те, що земельна ділянка з кадастровим номером 0723681500:02:003:0372 була включена до переліку земельних ділянок, права оренди на яку виставляються на земельні торги.
Дійсно, включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, право на які буде виставлено на земельні торги не передбачено серед підстав для відмови, визначених у частині сьомій  статті 118 ЗК України, проте така підстава для відмови передбачена у  статті 136 ЗК України.
Згідно із частиною третьою статті 136 ЗК України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.
Верховний Суд розглядав справи, де поставало таке ж питання, і у постанові від 03.04.2018 у справі № 815/3059/17 дійшов висновку, що віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.
Ця правова позиція була підтримана в інших постановах Верховного Суду, зокрема, від 23.01.2020 у справі №620/1058/19, від 28.10.2020 у справі №819/1976/17, від 22.10.2020 у справі №815/7279/16, і колегія суддів не знаходить підстав не погодитися із такою.
Застосовуючи цей підхід до справи, що розглядається, апеляційний суд звертає увагу, що на момент розгляду заяв позивачів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та прийняття відповідачем рішення з цього питання, земельна ділянка, якої стосувалася заява, була включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, права оренди на які виставляються на земельні торги.
Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що в силу приписів частини третьої  статті 136 ЗК України    це є самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зважаючи на це, відповідач правомірно відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.
Правова позиція щодо застосування норм права у схожих правовідносинах також викладена Верховним Судом у постановах від 30.03.2021 у справі №2040/6485/18 та від 13.04.2021 у справі №818/1470/18. 
Суд першої інстанції встановив, що на час ухвалення сільською радою оскарженого рішення спірна земельна ділянка мала кадастровий номер 0723681500:02:003:0372, тобто була сформованою земельною ділянкою.
За змістом статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 136 Земельного кодексу України у переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги, окремими лотами зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач правомірно включив спірну земельну ділянку до переліку земельних ділянок, права оренди на яку виставлені на земельні торги.
Також суд першої інстанції вірно вказав, що положеннями Земельного кодексу України  сільська рада наділена повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками, при включенні спірної земельної ділянки до переліку земельних ділянок з продажу права оренди на земельних торгах (аукціоні).
При цьому суд аргументовано відхилив доводи позивачів щодо порушення порядку включення земельної ділянки із кадастровим номером 0723681500:02:003:0372 до переліку земельних ділянок, права на які будуть виставлені на земельні торги, оскільки у позовній заяві позивачі не навели будь-якого правового обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення.
Суд першої інстанції відхилив посилання позивачів на протиправність рішення постійної комісії з питань містобудування, будівництва земельних відносин, благоустрою та охорони природи (далі - постійна комісія), яке слугувало підставою для прийняття рішення №6/16, а також порушення формування порядку денного сільським головою Прилісненською сільською радою, оскільки вказані дії сільського голови, рішення постійної комісії та порядок формування такої комісії позивачами не оскаржувались, а тому не були предметом даного судового розгляду.
Частинами першою та п`ятою статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Оскільки дії сільського голови щодо формування порядку денного сесії сільської ради, рішення постійної комісії та порядок формування такої комісії позивачами не оскаржувались, не були предметом розгляду судом першої інстанції, апеляційний суд не може розглядати такі позовні вимоги та підстави позову.
Згідно протоколу шостої позачергової сесії Прилісненської сільської ради восьмого скликання від 26 лютого 2021 року  на сесії присутні 14 депутатів, сесію вів сільский голова ОСОБА_5 .. За включення спірної земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, права оренди на які виставляються на земельні торги ( п.16 порядку денного) голосували ,,за” -14; ,,проти” -0; ,,утримались” -1; ,,не голосували” -0. За прийняття рішень 6/58, 6/59, 6/60 про відмову   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у наданні дозволів на розроблення документації із землеустрою для ведення особистого селянського господарства голосували ,,за” -15; ,,проти” -0; ,,утримались” -0; ,,не голосували” -0 (а.с. 93, 105).
Таким чином, голос депутата ОСОБА_3 не мав жодного впливу на прийняті рішення. 
Згідно з ч. 12 ст. 46 Закону України ,, Про місцеве самоврядування в Україні” cесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.
Згідно вказаного протоколу всього обрано 22 депутати, присутні на сесії – 14 депутатів. Таким чином, сесія повноважна була приймати оскаржене рішення. 
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції  фактичним обставинам, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені позивачами в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.     

Керуючись ч.3 ст. 243,  ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-     

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року  у справі № 140/4994/21  – без змін. 
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною 4  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
У зв`язку з перебуванням судді Ільчишин Н.В. у відпустці, постанова в повному обсязі складена 29 жовтня  2021 року.