05.10.21
22-ц/812/1926/21
Провадження №22-ц/812/ 1926/21 

П О С Т А Н О В А 
Іменем України
       
       05 жовтня 2021 року м. Миколаїв
колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу №477/1628/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Жовтневий районний суд Миколаївської області під головуванням судді Глубоченка Сергія Михайловича у приміщенні цього суду 06 серпня 2021 року, повний текст якого складений 11 серпня 2021 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Вітовський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и л а :

               У вересні 2020 р. ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Позов мотивований тим, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2013 р. з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але на кожну дитину не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 08 липня 2013 р., до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист № 2/477/911 від 01 серпня 2013 р., який знаходиться на примусовому виконанні у Вітовському районному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). За час примусового виконання відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, унаслідок чого утворювалася заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 63063 грн. 87 коп. 
Посилаючись на викладене та на приписи частини першої статті 196 СК України, згідно якої розмір пені не може перевищувати 100% заборгованості, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь пеню в розмірі 63063 грн. 87 коп. 
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2021 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Вітовський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Колесник Ю.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити повністю з підстав, що викладені в позовній заяві.
Представник відповідача – адвокат Березюк О.С. вважала вимоги необґрунтованими, оскільки відповідач ОСОБА_5 про існування виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дітей дізнався лише в грудні 2018 р., а до цього часу сплачував аліменти добровільно.
              Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2021 р. позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 63063 грн. 87 коп.
Рішення суду мотивовано тим, що станом на грудень 2019 року у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 63 063,87 грн. 
Суд погодився з насадним позивачкою розрахунком пені за прострочку сплати аліментів за період з 01 липня 2013 року по 01 грудня 2019 року, яка становить 335311, 51 грн. та вважав, що є визначені статтею 196 СК України підстави для стягнення з відповідача пені в розмірі, що не перевищує розміру заборгованості. 
Суд відхилив аргументи відповідача щодо відсутності вини в утворенні заборгованості та заперечення ним розміру заборгованості, що був визначений державним виконавцем станом на грудень 2019 року, пославшись на те, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2020 року по справі №477/3014/19 встановлено, що сплачені відповідачем суми аліментів не відповідали нарахованим щомісячним сумам, а доводи ОСОБА_6 , що він сплатив навіть більше ніж нарахована державним виконавцем сума заборгованості, не знайшли свого підтвердження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивачки неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 15048 грн. 21 коп. 
       Скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, неналежно дослідив докази, зокрема матеріали виконавчого провадження № 39894083, яке надавалось третьою особою, та не врахував постанову старшого державного виконавця Вітовського відділу ДВС про накладення на відповідача штрафу за несплату аліментів на користь позивачки в сумі 48015 грн. 66 коп., тоді як в силу статті 196 СК України розмір пені має бути зменшений на розмір штрафу.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Колесник Ю.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що її доводи є необґрунтованими. Так, відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 02 квітня 2019 року у справі № 917/194/18 можливим є одночасне стягнення штрафу та пені, оскільки вони не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Крім того, з урахуванням частини 1 статті 58 Конституції України щодо дії у часі законів та інших нормативно-правових актів, а також того, що статтю 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено частиною чотирнадцятою, а частину 1 статті 196 СК України доповнено абзацом другим Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту прав дитини на належне утримання» №2475-VIII від 03 липня 2018 року, який вступив у силу 28 серпня 2018 року, нарахування пені за період до цієї дати має здійснюватися без вказаних обмежень. 
       Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, оцінивши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону не в повному обсязі.
Як вбачається з матераілів справи, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2013 року, яке набрало законної сили 20 серпня 2013 року та звернуте до виконання, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), на кожну дитину не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 08 липня 2013 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 8). 
Позивачка змінила прізвища зі « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».
Станом на грудень 2019 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь позивачки складає 63063 грн. 87 коп. згідно із розрахунком, проведеним заступником начальника Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 5-7). 
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо сплати аліментів на дітей, наявність заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_2 звернулася з цим позовом за стягненням заборгованості та неустойки (пені), розрахованої станом на 01 липня 2020 року. 
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).
       Частиною 1 статті 196 СК України (у редакції, яка була чинною на день звернення до суду) передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
       Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
       У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.
       Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, судам необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.
       Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дітей, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.
       При цьому частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
       Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).
       Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.
       Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
       Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
       Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.
       Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з нього неустойки (пені) у зв`язку із порушенням обов`язку зі сплати аліментів.
       Обставини щодо наявності заборгованості зі сплати аліментів підтверджені рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2021 року у справі № 477/3014/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та зміни способу стягнення аліментів, а тому в силу частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. 
Суд першої інстанції, погоджуючись з розрахунком неустойки станом на 01 липня 2019 року в розмірі 335311 грн. 51 коп., який надала позивачка (а.с. 5-7), врахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 р. у справі № 333/6020/16-ц, якими визначено наступне.
       Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені – 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня – за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені – 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
       Відповідачем в апеляційній скарзі не спростовуються обставини щодо наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів та проведений позивачкою розрахунок.
       Між тим, колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги про те, що судом неповно з`ясовані обставини справи, що зумовило постановлення неправильного рішення в частині визначення розміру неустойки (пені), що підлягає стягненню зі ОСОБА_1 .
В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-84, 89, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні спорів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.
Однак, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд порушив указані норми процесуального права щодо дотримання завдань цивільного судочинства, всебічного і повного з`ясуванню обставин справи.
       Так, як вбачається із протоколів судових засідань за 19 травня 2021 року (а.с. 75-77), судом першої інстанції досліджувалося виконавче провадження №43340652, витребуване за клопотанням представника відповідача (а.с. 27-28, 34).
       Між тим, у рішенні суду всупереч вимогам статті 89 ЦПК України відсутня будь-яка оцінка наявним у вказаному виконавчому провадженні документам.
       З урахуванням допущених судом першої інстанції порушень вимог процесуального закону щодо дослідження доказів та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів задовольнила клопотання, викладене в апеляційній скарзі відповідача про долучення до матеріалів справи фотокопії постанови старшого державного виконавця Вітовського відділу ДВС від 12 вересня 2018 року, якою на відповідача на підставі статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф через наявну заборгованість зі сплати аліментів на користь позивачки в сумі 48015 грн. 66 коп. у виконавчому провадженні № 39894083. 
       Відповідно до частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
       Згідно із абзацом 2 частини 1 статті 196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
       Тобто нарахована у зв`язку із несплатою відповідачем аліментів неустойка (пеня) має бути обмежена різницею між сумою заборгованості по аліментам та розміром застосованих заходів примусового виконання, що становить 15048 грн. 21 коп. (63063 грн. 87 коп. – 48015 грн. 66 коп.).
       Суд наведених положень закону та фактичних обставин справи не врахував, не зменшив розрахований позивачкою розмір неустойки на розмір стягнутого з відповідача штрафу.
       При цьому колегія суддів відхиляє викладені у відзиві на апеляційну скаргу заперечення з огляду на таке.
       Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
       Оскільки доповнення частини 1 статті 196 СК України новим абзацом Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту прав дитини на належне утримання» №2475-VIII від 03 липня 2018 року, який вступив у силу 28 серпня 2018 року, призвело до запровадження норм, які пом`якшують відповідальність боржника по аліментам, то ці положення закону підлягають застосування до спірних правовідносин. 
       Враховуючи, що рішення суду постановлено внаслідок неповного з`ясування обставин справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням вимог процесуального закону, його в силу пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно змінити, зменшивши розмір неустойки, яку слід стягнути з відповідача, до 15048 грн. 21 коп. 
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).
Порядок та розміри справляння судового збору, підстави звільнення від його сплати визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).
Оскільки рішення суду змінено, а позивачка звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, в тому числі неустойки (пені) за пунктом 3 статті 5 Закону № 3674-VI, слід провести розподіл судових витрат наступним чином.
Частиною 1 статті 4 Закону № 3674-VI визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
Згідно підпунктами 1, 6 частини 2 статті 4 цього ж Закону за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання апеляційної скарги - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, що на час звернення з позовом ОСОБА_2 становило, відповідно 840 грн. 80 коп. та 1261 грн. 20 коп.
Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено 1362 грн. (а.с 111), що більше визначеного законом розміру, тоді як при розподілі судових витрат має враховуватися розмір ставки судового збору, визначений законом. 
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог з відповідача в дохід держави за розгляд справи судом першої інстанції підлягає стягненню 200 грн. 63 коп. (840,8 грн.х15048,21 грн. : 63063,87 грн.), за розгляд справи апеляційним судом – 300 грн. 95 коп. (1261,20 грн. х15048,21 грн. : 63063,87 грн.). Тому з урахуванням вимог частини 10 статті 141 ЦПК України відповідачеві за подання апеляційної скарги підлягає компенсації за рахунок держави 759 грн. 20 коп. (1261,20 грн. – 200,63 грн. - 300,95 грн.).
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
       Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 серпня 2021 року змінити.
       Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Вітовський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.
       Стягнути зі ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 15048 грн. 21 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. 
       Компенсувати ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за рахунок держави 759 грн. 42 коп. судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк 

Ж.М. Яворська 
__________________________________________
Повний текст постанови складений 06 жовтня 2021 року