ПОСТАНОВА 
Іменем України

20 жовтня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/3334/21
провадження № 22-ц/4809/1208/21 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді –Дуковський О. Л., Карпенко О. Л.,
за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н. В.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач –  ОСОБА_2 ; 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним майна подружжя, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2021 року (суддя Кулінка Л. Д.),-
В С Т А Н О В И В
Короткий зміст заяви про забезпечення позову 
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про визнання спільним майном подружжя сідельний тягач ЗІЛ, модель 4401, загально вантажний бортовий, номер кузова НОМЕР_1 , повна маса 13500, маса без навантаження 7200, об`єм двигуна 6000, категорія С, тип пального S, колір зелений, державний номерний знак НОМЕР_2 . Просить визнати за ОСОБА_1 право власності на вказаний транспортний засіб з припиненням права власності ОСОБА_2 ; усунути перешкоди в користуванні власністю. 
Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 травня 2021 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. 
Представником позивача, адвокатом Вишнею-Чижовою Г.В подано заяву про забезпечення позову (№ 20893 від 01.06.2021 року) шляхом накладення арешту на автомобіль, сідельний тягач ЗІЛ, модель 4401, загально вантажний бортовий, номер кузова НОМЕР_1 , повна маса 13500, маса без навантаження 7200, об`єм двигуна 6000, категорія С, тип пального S, колір зелений, державний номерний знак НОМЕР_2 .
В обґрунтування заяви вказано, що за період спільного проживання, сторонами за кошти подружжя в сумі 17 878,00 грн, придбано сідельний тягач ЗІЛ, модедь 4401, загально вантажний бортовий, номер кузова НОМЕР_1 , повна маса 13500, маса без навантаження 7200, об`єм двигуна 6000, категорія С, тип пального S, колір зелений, державний номерний знак НОМЕР_2 . Право власності зареєстровано за відповідачем. Згідно акту приймання передачі майна, зазначено, що уповноважений представник Державного підприємства "Рівненський АРЗ" місто Рівне зав. складом ГП і РФ Андрусь В. І., на підставі наряду МО України №181/2/93 АГ від 28.02.2013р., передав, а представник Концерну "Техвоєнсервіс" Мазур Марія Олександрівна на підставі довіреності № ТВС 3360093 від 28.02.2013 року прийняла сідельний тягач ЗІЛ-4401, ш. НОМЕР_1 . За даний транспортний засіб ЗІЛ-4401 оплата проводилась в сумі 7 578,00 грн, що підтверджує наряд № 181/2/93 АТ від 28.02.2013 року. Згідно акту приймання передачі майна, зазначено, що уповноважений представник Концерну "Техносервіс" Дубенко Василь Петрович передав, а фізична особа ОСОБА_3 на підставі Рахунку-фактури №58 від 17.01.2013 року прийняла майно, а саме сідельний тягач ЗІЛ-4401, ш. НОМЕР_1 . На даний транспортний засіб ЗІЛ-4401 оплата була здійснена в сумі 10 300,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 213 від 01.03.2013 року. Згідно страхового полісу №А 2863008 про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який укладено з 22.02.2017 по 21.02.2018 року, страхувальником є ОСОБА_1 . За даний транспортний засіб ЗІЛ-4401 оплата проводилась двома частинами. 
Транспортний засіб купувався, для використання в лісівництві, оскільки ОСОБА_1 , є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач вважає це майно спільною сумісною власністю. Вказує, що невжиття заходів забезпечення позову при визнанні спільним майном подружжя, порушує права позивача, так як транспорт виставлений на продаж, що підтверджується роздруківкою із сайту про продаж автомобіля. 

Короткий зміст ухвали суду 
       
УхвалоюКіровського районного суду м. Кіровограда від 3 червня 2021 року в задоволенні заяви (№404/3334/21, № провадження 2-з/404/84/21 вх. №20893 від 01.06.2021 року) позивача ОСОБА_1 та його представника, адвоката Вишні-Чижової Г.В про забезпечення позову, відмовлено. 
       Суд першої інстанції виходив з наступного. Предметом спору є визнання спільним майном подружжя, визнання права власності за позивачем, припинення права власності відповідача та усунення перешкод в користуванні майном, а саме сідельним тягачем ЗІЛ, модель 4401, загально вантажний бортовий, номер кузова НОМЕР_1 , повна маса 13500, маса без навантаження 7200, об`єм двигуна 6000, категорія С, тип пального S, колір зелений, державний номерний знак НОМЕР_2 . 
Сторона позивача вказує, що сторони перебували у шлюбі, однак в матеріалах справи наявне заочне рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 квітня 2016 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ). Відповідачем в даній справі є ОСОБА_2 . Докази зміни прізвища відповідача з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 відсутні, а тому пересвідчитися що між сторонами дійсно виник спір щодо поділу майна подружжя за наслідком наданих документів, не можливо. Відсутні докази належності на праві власності спірного майна відповідачеві. 
Акт прийому – передачі майна, в якому зазначено, що уповноважений представник Державного підприємства «Рівненський АРЗ» місто Рівне зав. складом ГП і РФ Андрусь В. І., на підставі наряду МО України №181/2/93 АГ від 28.02.2013р., передав, а представник Концерну "Техвоєнсервіс" Мазур Марія Олександрівна на підставі довіреності №ТВС 3360093 від 28.02.2013 року прийняла нижчезазначене майно: Сідельний тягач ЗІЛ-4401, ш. 886797, суд сприйняв критично, так як акт складено 28 лютого 2013 року, а заява про забезпечення позову подана позивачем 01 червня 2021 року. Відсутні докази того, хто станом на дату подання зазначеної заяви є власником майна, при цьому акт не є правовстановлюючим документом.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги, а також заперечень на апеляційну скаргу

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Вишня-Чижова Г.В. подала апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу суду та забезпечити позов: накласти арешт на автомобіль сідельний тягач ЗІЛ, модель 4401, загально вантажний бортовий, номер кузова НОМЕР_1 , повна маса 13500, маса без навантаження 7200, об`єм двигуна 6000, категорія С, тип пального 8, колір зелений, державний номерний знак НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано 28.02.2013 року, за ОСОБА_7 в Департаменті Територіального сервісного центру 3541. 
Вказує, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, є незаконною та необґрунтованою. Між позивачем та відповідачем виник спір щодо визнання спільним майна подружжя, визнання права власності та усунення перешкод в користуванні майном. ОСОБА_3 вдруге вийшла заміж та змінила прізвища на ОСОБА_6 , Надати свідоцтво про укладення шлюбу, заявник не має можливості.
Право власності на спірний транспорт зареєстровано 28.02.2013 року за ОСОБА_7 в Департаменті Територіального сервісного центру № 3541. Суд в ухвалі вказав, що доказів належності права власності на спірне майно відповідачеві не надано.
При цьому судом не прийнято до уваги, що згідно страхового полісу №А 2863008 про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який укладено з 22.02.2017 по 21.02.2018 року, страхувальником є ОСОБА_1 . За даний транспортний засіб ЗІЛ-4401 оплата проводилась двома частинами, що підтверджується відповідними документами.
Судом першої інстанції зазначено, що наявний в матеріалах справи акт прийому - передачі майна від 28.02.2013р сприйнято критично, так як акт складено 28 лютого 2013 року, а заява про забезпечення позову подана позивачем 01 червня 2021 року. Отже відсутні докази того, хто станом на дату подання зазначеної заяви є власником майна, при цьому акт не є правовстановлюючим документом. Однак, не враховано, що згідно акту приймання передачі майна, зазначено, що уповноважений представник ДП «Рівненський АРЗ» м. Рівне зав. складом ГП і РФ Андрусь В. І., на підставі наряду МО України №181/2/93 АТ від 28.02.2013р., передав а представник Концерну «Техвоєнсервіс» Мазур Марія Олександрівна на підставі довіреності від 28.02.2013 р прийняла майно: сідельний тягач ЗІЛ-4401,ш. НОМЕР_1 . За даний транспортний засіб ЗІЛ-4401 оплата проводилась в сумі 7 578 грн, що підтверджує наряд №181/2/93 АТ від 28.02.2013 року.
Уповноважений представник Концерну «Техносервіс» Дубенко Василь Петрович передав, а фізична особа ОСОБА_3 на підставі рахунку-фактури №58 від 17.01.2013 року прийняла сідельний тягач ЗІЛ- 4401, ш. 886797. 3а даний транспортний засіб оплата була здійснена в сумі 10 300 грн., що підтверджується видатковою накладною № 213 від 01.03.2013 року.
Згідно страхового полісу № А 2863008 про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який укладено з 22.02.2017 по 21.02.2018 року, страхувальником є ОСОБА_1 . За даний транспортний засіб ЗІЛ-4401 оплата проводилась двома частинами, що підтверджується нарядами.
Транспортний засіб купувався, для використання в лісівництві, оскільки ОСОБА_1 , є фізичною-особою підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідач є титульним власником (згідно технічного паспорту), а тому в неї немає перешкоди в продажі, перереєстрації на інших осіб. Для позивача продаж спірного транспорту фактично призведе до втрати майнових прав, відсутності предмету спору та створить нові витрати, нові способи захисту про витребування майна з незаконного володіння у добросовісних набувачів або інші варіанти звернень до суду, що призведе до судової тяганини, витрат, зупинень справ і інших довготривалих дій, процесів, що фактично перевищать вартість предмету спору. 
Копія роздруківки із сайту про продаж автомобіля міститься в матеріалах справи та доводить, що невжиття заходів позову в справі може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позову. 
Судом першої інстанції не враховано матеріально-правовий інтерес позивача який полягає в тому, щоб ОСОБА_2 не вчинила недобросовісних дій щодо відчуження транспортного засобу, яким вона володіє, під виглядом інших правочинів. 

На апеляційну скаргу поданий відзив представником відповідача ОСОБА_2 , адвокатом Міхальовою В.В.

Відповідачем зазначено, що прав позивача не порушувала, спірний автомобіль з 2013 року знаходився в користуванні ОСОБА_1 , керування спірним транспортним засобам без згоди відповідача передавалися стороннім особам, автомобіль використовувався для несанкціонованого перевезення лісу. 
Ухвалою слідчого судді Новомиргородського районного суду Кіровоградської області Орендовського В.А. від 15 листопада 2019 р у справі № 395/1507/19 (провадження № 1- кс/395/443/2019) , накладено арешт на автомобіль марки ЗІЛ, модель 4401, зеленого кольору, д.н.з.  НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_8 та який належить на праві власності ОСОБА_3 , транспорт знаходиться на зберіганні в Новомиргородському ВП Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області з забороною розпоряджатися ним будь-яким чином, з метою забезпечення транспортного засобу як речового доказу.
Листом ТСЦ МВС 3541 в Кіровоградській області від 05.08.2021 року представника відповідача адвоката Міхальову В.В. було повідомлено, що на виконання ухвали Новомиргордського районного суду Кіровоградської області від 15.11.2019 р„ 03 серпня 2021 року на транспортний засіб марки ЗІЛ, моделі 4401, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , внесено обмеження до Єдиного реєстру транспортних засобів.
В подальшому Постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області від 14.07.2020 р. у кримінальному провадженні № 12019120220000600 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України: визначено місцем зберігання речових доказів, вилучених 13.11.2019 р. вантажного автомобіля марки ЗІЛ, модель 4401, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , пробіг 12924, з вантажним маніпулятором (краном) № НОМЕР_3 , в кузові якого знаходяться 3 стовбури дерева породи дуб - авто майданчик. Передано речові докази, вказані в постанові, на відповідальне зберігання ОСОБА_2 . Попереджено ОСОБА_2 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.
Ухвалою слідчого судді від 11.05.2021р. у справі №386/226/21 (провадження № 1-кс/З 86/79/21) - продовжено строк досудового розслідування в кримінальному провадженні № 12019120220000600 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 246 КК України строком на 6 місяців, тобто до 13 листопада 2021 р.
Тому, станом на дату звернення ОСОБА_1 з позовом, а також з заявою про забезпечення позову - автомобіль марки ЗІЛ, модель 4401, зеленого кольору, д.н.з.  НОМЕР_2  вже знаходився і продовжує знаходитися під арештом з забороною для  ОСОБА_2 розпоряджатися ним будь-яким чином, з метою забезпечення транспортного засобу як речового доказу. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції 
       
Апеляційна скарга подана 7 червня 2021 року. 15 червня 2021 року надійшли до Кропивницького апеляційного суду виділені матеріали з цивільної справи. Ухвалою від 22 червня 2021 року матеріали оскарження ухвали суду від 3 червня 2021 року повернуті до суду першої інстанції для усунення недоліків в оформленні.
       Ухвалою від 21 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження, наданий строк для подачі відзиву.
       Ухвалою від 15 вересня 2021 року підготовчі дії у справі закінчені. Справу призначено до розгляду на 12 годину 45 хвилин 4 жовтня 2021 року.
Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів.
       Справу розглядом 4 жовтня 2021 року відкладено на 20 жовтня 2021 року.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
       
В судовому засіданні апеляційного суду надали пояснення адвокат позивача, ОСОБА_9 , яка підтримала доводи скарги. Адвокат відповідача, ОСОБА_10 заперечувала щодо мотивів оскарження.
       Заслухавши пояснення сторін, перевіривши підстави оскарження, обставини, на які вказують сторони, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні скарги.
        Статтею 367 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції. Відповідно до ч.ч. 1, 6 зазначеної процесуальної норми, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Як унормовано ч.ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом у виняткових випадках, якщо учасник справи довів неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За вимогами ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 4 ст. 151 ЦПК України передбачено, що у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.
Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Колегія суддів зауважує, що обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову та подання на підтвердження своїх доводів відповідних доказів є процесуальним обов`язком заявника. 
Так, у заяві про забезпечення позову скаржник стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову при визнанні спільним майном подружжя транспорту, щодо якого виник спір, може порушити права позивача. Так як відповідач є власником транспорту, який виставлений на продаж, що підтверджується роздруківкою із сайту про продаж автомобіля. 
Відмовляючи в задоволенні звернення, суд першої інстанції дійшов висновку, що звернення є необґрунтованим. Так як відсутні належні та допустимі докази належності майна відповідачеві, за наслідком наданих документів неможливо встановити, що між сторонами дійсно виник спір щодо поділу майна подружжя. 
Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції.
Так як встановлюючи наявність або відсутність фактів, обставин, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). Суд не може припускати, що певні обставини доведено. Якщо у суду виникають сумніви, застосовуються правила про тягар доведення. В даному зверненні про забезпечення позову сторона, не долучила і заздалегідь не реалізувала право здобуття актуальних доказів на підтвердження факту належності транспортного засобу. Тому, зазначені обставини належності спірного майна та його статус по відношенню до сторін, вважається таким, що не доведений на даній стадії процесу та не може бути врахований навіть при розгляду клопотання про забезпечення позову.
Стороні достатньо продемонструвати, що існують розумні підозри вважати, що шкода від відчуження транспорту буде завдана. Заявник не надав докази, які переконують що є загроза продажу спірного майна. Більш того, не довів взагалі використання транспортного засобу відповідачем.
Натомість, доказами, що долучені стороною відповідача до відзиву та викладені в пояснення, навпаки доводять протилежне. Транспорт був в користуванні позивача. 
Не є достатнім доказом долучена до заяви ОСОБА_1 інформація про продаж спірного майна. Яка нібито підтверджується копією зробленого скріншот з телефона. З зазначеного не можливо ідентифікувати, що це майно, на яке претендує позивач, немає даних відношення до відповідача. Більш того вказано, що оголошення видалено та не бере участі у пошуку».
Враховуючи порядок розгляду заяви про забезпечення позову, а саме, згідно до статті 153 ЦПК, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, а відтак відповідач не має об`єктивної можливості виказати свої доводи та заперечення, тому суд приймає та враховує заперечення відповідача. За яких постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області від 14.07.2020 р. у кримінальному провадженні № 12019120220000600 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України: визначено місцем зберігання речових доказів, вилучених 13.11.2019 р. вантажного автомобіля марки ЗІЛ, модель 4401, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , пробіг 12924, з вантажним маніпулятором (краном) № НОМЕР_3 , в кузові якого знаходяться 3 стовбури дерева породи дуб - авто майданчик. Передано речові докази, вказані в постанові, на відповідальне зберігання ОСОБА_2 . Попереджено ОСОБА_2  про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт (а.с.123). Тобто, відсутні можливості, а відтак загроза відчуження майна. 
Апеляційний суд наголошує, що обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову та подання на підтвердження своїх доводів відповідних доказів є процесуальним обов`язком заявника. 
Колегією суддів зважено на те, що вирішуючи питання доцільності вжиття заходів забезпечення позову у справі, суд не вирішує спір по суті та не з`ясовує питання доведеності порушеного права чи охоронюваного законом інтересу позивача. На переконання колегії суддів суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та обґрунтовано відмовив у задоволенні данного звернення. 

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у апеляційного суду відсутні. 
Стосовно процесуальних порушень, на які звертала увагу адвокат Вишня-Чижова Г.В., що заява сторони розглянута без матеріалів справи, яка знаходиться в провадженні іншого судді. Суд апеляційної інстанції вказує наступне. Об`єктивних даних, що справа не передавалась в провадження судді Кулінки Л.Д. для розгляду заяви, апеляційному суду не надано, навпаки для розгляду надіслані виділені матеріали цивільної справи. Організація в суді першої інстанції порядку розподілу заяв/клопотань, передача справ, не входить в повноваження надання оцінки апеляційним судом.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням норм права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. Л. Карпенко