ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 640/15135/21
адміністративне провадження № К/9901/32923/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року, постановлену у складі судді Іщука І.О. та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року, ухвалену у складі колегії суддів: Мєзєнцева Є.І.   (доповідач), Земляної Г.В., Файдюка В.В.,
І. Суть спору
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, у якому просила:
1.1. визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16.06.2020, залишене без змін постановою Донецького апеляційного суду від 23.12.2020 по справі №243/11763/17;
1.2. зобов`язати Державну казначейську службу України виконати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16.06.2020, залишене без змін постановою Донецького апеляційного суду від 23.12.2020 по справі №243/11763/17.
IІ. Установлені судами фактичні обставини справи
2. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16.06.2020 по справі №243/11763/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та відшкодовано ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України матеріальну шкоду, заподіяну терористичним актом в сумі 714 792,00 грн (сімсот чотирнадцять тисяч сімсот дев`яносто дві гривні) шляхом стягнення з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
3. Постановою Донецького апеляційного суду від 23.12.2020 рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16.06.2020 по справі №243/11763/17 залишено без змін.
4. Позивач зазначила, що відповідач незаконно відмовився виконувати судове рішення, що підтверджується листом від 26.03.2021 №5-11-11/6492. У зазначеному листі відповідач посилається на "не визначеність законодавством джерела та порядку виплати грошової компенсації особам, яким спричинено шкоду в результаті вчинення терористичних актів під час проведення антитерористичної операції».
5. Вважаючи таку відмову відповідача у виконанні рішень суду, що набули законної сили, незаконною, позивач звернулася до суду з цим позовом.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
6. Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 07 червня 2021 року, яку залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року, у відкритті провадження у вказані справі відмовив на підставі пункту 1 частини першої  статті 170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
7. Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими  стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України  пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
8. Не погоджуючись з такими рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, позивач подала касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального права.
9. У скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення повністю або частково та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
10. Свої вимоги скаржник мотивує тим, що суд першої та апеляційної інстанцій прийняли рішення без врахування правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 травня 2020 року у справі № 200/72614/13-ц та Верховним Судом у постанові від 10.02.2021 року у справі №200/7261/13-ц щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Натомість суд першої та апеляційної інстанцій керувались при прийнятті рішень правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №522/10140/17, від 29.07.2020 у справі №580/1264/19, від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а, від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, які за своїми обставинами, підставами для звернення до суду, статусом сторін, обґрунтуванням, предметами спорів, не є тотожними зі справою № 640/15135/21. Суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що ним постановлено ухвалу з урахуванням висновків, викладеними у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №522/10140/17 та від 29.07.2020 у справі №580/1264/19, але такі постанови не можуть бути релевантними до поточної справи. Ключовим у справі є оцінювання статусу сторін та повноважень суб`єкта владних повноважень, проте у вищезазначених справах, на які посилається суд відповідачем є органи Пенсійного фонду. 
10.1. Крім того, скаржник зазначає, що посилання Шостого апеляційного адміністративного суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а та постанову Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 також є помилковим та безпідставним. У справі №686/23317/13-а висновок відносно того, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", був зроблений Великою Палатою Верховного Суду після встановлення, що по вказаній справі спір не являється публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. В той час як спір по справі №640/15135/21 щодо оскарження фізичною особою відмови Державної казначейської служби України, яка є суб`єктом владних повноважень, виконати судове рішення у цивільній справі має ознаки публічно-правового і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Тобто рішення по справі №686/2І 317/13-а нерелевантне до справи касанта. По справі №806/2143/15, на правові позиції ВС по якій посилався Шостий апеляційний адміністративний суд, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі, тобто у випадку, коли спір між сторонами вирішено у порядку адміністративного судочинства, а новий спір виник між тими самим и сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. У той самий час у справі позивача №640/15135/21 відповідачем не виконується судове рішення, постановлене в порядку цивільного судочинства. Тобто рішення по справі №806/2143/15, на яке посилався суд апеляційної інстанції, також не є релевантним до спірних правовідносин касанта та відповідача.
10.2. Позивач звертає увагу, що стаття 383 КАСУ, на яку посилалися суди, відмовляючи у відкритті провадження, роз ташована у Розділ IV Кодексу адміністративного судочинства України, який регламентує проце суальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, але ж справа касанта, яка не виконується відповідачем є цивільною і тому застосовувати інститут «судового контролю», визначений цим кодексом по справі, розглянутій за правилами іншої юрис дикції та судом іншої юрисдикції, взагалі неможливо. Таким чином, за результатами аналізу оскаржуваних рішень єдиним висновком може бути наступний - зазначена стаття (ст. 383 КАС України) підлягає застосуванню лише у випадку, коли спір між сторонами вирішено у порядку адміністративного судочинства. У той самий час, у пото чній справі спір між позивачем та відповідачем пов`язаний із не виконанням останнім судових рішень у цивільній справі.
10.3. Скаржник вказує, що спірні правовідносини по справі № 640/15135/21 виникли між позивачем та Держав ною казначейською службою України, під час виконання останньою судового рішення у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Зазначає, що до спірних правовідносин є правомірним застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 05 травня 2020 року но справі № 200/72614/13-ц, відповідно до яких ВП ВС прийшла до висновку, що спір щодо оскарження фізич ною особою відмови Державної казначейської служби України, яка є суб`єктом владних пов новажень, виконати судове рішення у цивільній справі має ознаки публічно-правового і під лягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Також позивач посилається на висновки, висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.02.2021 року за справою №200/7261/13-ц, відповідно до яких спори, що виникають під час виконання центральним органом вико навчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, судових рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», розглядаються в порядку адміністративного судочинства. Зазначе не узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постано вах від 20 червня 2018 року у справі № 916/1227/16 (провадження № 12-105гс18) та від 27 лютого 2019 року у справі № 913/356/15 (провадження № 12-5гс19)».
11. Відповідач своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалася, що відповідно до  статті 338 КАС України  не перешкоджає касаційному перегляду справи.
V. Джерела права й акти їх застосування 
12. Відповідно до частини другої  статті 55 Конституції України  кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
13.  Згідно зі  статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
14.  Положеннями частини першої  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
15.  Згідно з пунктами 1 - 2 частини першої  статті 4 КАС України  адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
16. Відповідно до частини першої  статті 5 КАС України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
17.  Пунктом 1 частини першої  статті 19 КАС України  визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
18. Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 170 КАС України  суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
VІ. Оцінка Верховного Суду
19. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.
20. До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
21. Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для звернення позивача до суду була незгода з діями відповідача, вчиненими на виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16.06.2020 по справі №243/11763/17. 
22. Так, як було зазначено вище, рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16.06.2020 у цивільній справі  №243/11763/17, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 23.12.2020, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та відшкодовано ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України матеріальну шкоду, заподіяну терористичним актом в сумі 714 792,00 грн (сімсот чотирнадцять тисяч сімсот дев`яносто дві гривні) шляхом стягнення з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
23. Тобто, в даному випадку спір між позивачем та відповідачем пов`язаний із не виконанням останнім судового рішення у цивільній справі.
24. На думку судів попередніх інстанцій, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими  стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України  пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
25. Так, статтею 382 КАС України  визначено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
26. Відповідно до вимог  статті 383 КАС України  особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються:
1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;
2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;
3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;
4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;
5) номер адміністративної справи;
6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;
7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;
8) інформація про хід виконавчого провадження;
9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;
10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
27. Отже, процесуальним  законом  встановлено порядок виконання судових рішень саме в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
28. З огляду на це, в даному випадку, помилковим є посилання судів попередніх інстанцій на наявність в цьому випадку підстав для застосування статті 383 КАС України, оскільки в даному випадку спір між позивачем та відповідачем пов`язаний із не виконанням останнім судового рішення у цивільній справі, а тому застосування судового контролю в порядку КАС України є неможливим.
29. Таким чином, суд першої та апеляційної інстанції, зробили помилковий висновок, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і не належить до компетенції адміністративного суду.
30.  Частиною 1  статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
31.  Таким чином, зважаючи на приписи  статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржені судові рішення скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
323. З огляду на результат касаційного розгляду у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями  3,  341,  345,  349,  353,  355,  356,  359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
3. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі №640/15135/21 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська

Судді                                                                                                    М.В. Білак

                                                                                                    О.В. Калашнікова