Постанова
Іменем України
 
01 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 201/11565/20
провадження № 61-3595св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., 
Тітова М. Ю. 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Третій апеляційний адміністративний суд,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року у складі судді Петешенкової М. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Третього апеляційного адміністративного суду про відшкодування матеріальної 
та моральної шкоди.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 
2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
 
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив 
з того, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись із цим судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, крім іншого, просив звільнити його від сплати судового збору, обґрунтовуючи клопотання тим, що має скрутний майновий стан та посилаючись на пункт 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у звільненні від сплати судового збору з посиланням на пункт 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого особу може бути звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, 
їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, а не у зв`язку 
з оскарженням судового рішення у такій справі в суді апеляційної інстанції. Також апеляційний суд вказав, що звертаючись з відповідним клопотанням ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження доводів про неможливість сплатити останнім судового збору.
 
Апеляційну скаргу залишено без руху для сплати судового збору та надання апеляційному суду відповідного документа про сплату, а також для надання копій апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
 
10 лютого 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій заявник повторно ставив питання про звільнення його від сплати судового збору.
 
Апеляційний суд дійшов висновку, що немає передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір» підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, та вважав, що недоліки апеляційної скарги не усунено.
 
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року визнано неподаною та повернуто.
 
Апеляційний суд зазначив, що недоліки апеляційної скарги не усунено, тому згідно зі статтями 185, 357 ЦПК України, якими передбачено визнання неподаною та повернення апеляційної скарги у разі неусунення особою, яка 
її подає, недоліків апеляційної скарги у строк, встановлений судом, апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути ОСОБА_1 .
 
Апеляційний суд також звернув увагу заявника, що повернення заяви 
не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. 
 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені доводи
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що апеляційний суд, повертаючи подану ним апеляційну скаргу з посиланням на пункт 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» порушив норми процесуального права.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу 
до касаційного суду не направили.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 201/11565/20 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року, витребувано справу з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2021 року справу призначено 
до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в складі колегії з п`яти суддів.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд встановив, що у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Третього апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 
2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі з тих підстав, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Позивач звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року та просив звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на скрутний майновий стан та пункт 13 частини другої статті третьої Закону України «Про судовий збір».
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у звільненні від сплати судового збору, оскільки пункт 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» у визначеній категорії справ звільняє позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви, 
а не особу, яка оскаржує судове рішення у цій справі в апеляційному порядку 
за подання апеляційної скарги. Також апеляційний суд послався на те, 
що заявник не надав доказів на підтвердження неможливості сплатити судовий збір.
 
Апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для спати судового збору та надання апеляційному суду документа про сплату судового збору і копій апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
 
10 лютого 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій заявник повторно ставив питання про звільнення його від сплати судового збору.
 
Апеляційний суд, постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги, дійшов висновку, що передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір» підстав для звільнення позивача від сплати судового збору немає.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства 
є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню 
з огляду на таке. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Закон України «Про судовий збір» (далі - Закон) регулює правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
 
Відповідно до статті 1 Закону судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, 
а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
 
Згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, 
їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
 
У постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 204/8696/20-ц зроблено висновок, що тлумачення пункту 13 частини другої статті 3 Закону свідчить про те, що у справі про відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, 
їх посадовою або службовою особою, так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду позивач звільняється від сплати судового збору не лише у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.
 
Отже, позивач, який звільнений від сплати судового збору при пред`явленні позову, також звільняється від його сплати й при поданні апеляційної 
чи касаційної скарги.
 
З огляду на викладене, касаційний суд не може погодитись з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності обставин для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору з огляду на майновий стан сторони 
і вважає, що ухвала Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року про повернення апеляційної скарги у зв`язку з неусуненням особою, яка подала апеляційну скаргу, її недоліків в установлений строк шляхом подання документа про сплату судового збору є неправомірною та підлягає скасуванню.
 
Також слід зазначити, що ухвала Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року про повернення апеляційної скарги постановлена суддею Петешенкової М. Ю. одноособово, що також є порушенням цивільного процесуального закону.
 
Так, згідно зі статтями 185, 357 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, вона вважається неподаною 
та повертається заявнику.
 
Відповідно до частини шостої статті 357 ЦПК України питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
 
Отже, закон не передбачає постановлення ухвал про відкриття або відмову 
у відкритті апеляційного провадження у справі чи повернення апеляційної скарги суддею-доповідачем одноособово.
 
Згідно з частиною шостою статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у частині третій статті 34 ЦПК України, що міститься у Главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України. Згідно з приписом вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції 
у складі трьох суддів.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 лютого 2021 року у справі 
№ 263/4637/18 (провадження № 14-126цс20) звернула увагу на те, 
що, регламентуючи порядок вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, закон не випадково розмежував процесуальні питання, які під час перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції вирішує суддя-доповідач, та ті, які вирішує суд апеляційної інстанції. Ухвала про залишення апеляційної скарги без руху спрямована на усунення її недоліків щодо форми та змісту. Ця ухвала не перешкоджає доступу особі до суду, адже після виправлення у встановлений судом строк недоліків апеляційної скарги особа може розраховувати на те, що суд відкриє апеляційне провадження. Натомість, ухвали про повернення апеляційної скарги та про відмову у відкритті апеляційного провадження створюють таку перешкоду і зумовлюють необхідність докласти додаткові зусилля для оскарження судового рішення суду першої інстанції. Тому постановлення таких ухвал вимагає від суду апеляційної інстанції особливої ретельності, що досягається, зокрема, шляхом розгляду означених питань не одноособово суддею-доповідачем, а колегією апеляційного суду у складі трьох суддів. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вправі розраховувати на те, що вказані питання розгляне колегіальний склад апеляційного суду, який передбачений частиною третьою статті 34 ЦПК України для перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції. Такий перегляд регламентований у Главі І «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.
 
Врахувавши викладене і обставини цієї справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції помилково постановив ухвалу про повернення апеляційної скарги одноособово, оскільки існування підстав для повернення апеляційної скарги має оцінити суд апеляційної інстанції у складі колегії з трьох суддів.
 
Разом з тим з матеріалів справи видно, що апеляційний суд вже розглянув 
по суті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду 
м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року і постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2021 року цю апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у цивільній справі - без змін.
 
Ухвалою від 16 серпня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Третього апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
 
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема 
за встановленою підсудністю або для продовження розгляду (пункт 2 частини першої статті 409 ЦПК України).
 
Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції 
та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Результат аналізу зазначених норм процесуального закону дає можливість дійти висновку, що метою скасування ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженні у справі, є відновлення права заявника на доступ до правосуддя 
на відповідній стадії судового процесу, зокрема у цій справі - на апеляційне оскарження судового рішення.
 
Враховуючи, що апеляційний суд вже розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 по суті, тобто відновив його право на апеляційне оскарження, немає підстав для направлення справи до апеляційного суду для продовження її розгляду 
чи вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. 
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року скасувати.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий    Судді:	М. Є. Червинська   С. Ю. Бурлаков   А. Ю. Зайцев	
 	  В. М. Коротун   М. Ю. Тітов