ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7950/20                                                   Суддя першої інстанції: Терлецька О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Бєлової Л.В., Єгорової Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання законними та обґрунтованими вимог і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС у Київській області (далі - Відповідач, ГУ ДПС у Київській області) про:
- визнання законними та обґрунтованими вимог ОСОБА_1 , викладені в заявах про порушення дисциплінарного провадження та застосування дисциплінарного стягнення від 23.04.2020 року та від 20.07.2020 року. направлених до Головного управління ДПС в Київській області;
- зобов`язання ГУ ДПС в Київській області розглянути вказані заяви від 23.04.2020 року та від 20.07.2020 року по суті та за результатом розгляду заяв надати ОСОБА_1 відповідь.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року позов задоволено частково - зобов`язано ГУ ДПС в Київській області розглянути заяви ОСОБА_1 від 23.04.2020 року та від 20.07.2020 року по суті та за результатом розгляду заяв надати ОСОБА_1 відповідь.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Крім того, стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 5  100,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Київській області.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимог Закону України «Про звернення громадян» ГУ ДПС у Київській області не були розглянуті по суті скарги ОСОБА_1 та на них не були надані відповіді, а відтак з метою повного та всебічного захисту прав Позивача необхідно зобов`язати Відповідача розглянути скарги та надати за наслідками їх розгляду відповіді. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що за умови незабезпечення розгляду скарг по суті перевірка їх обґрунтованості у межах цієї справи неможлива.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовує тим, що вимога від 14.02.2020 року №Ф-128000-56 сформована правомірно у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 самостійно визначеної суми зобов`язань з єдиного соціального внеску та у подальшому заборгованість Позивача списана 21.12.2020 року, що свідчить про те, що головний державний інспектор при складанні акту камеральної перевірки норми Податкового кодексу України не порушував.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ДПС у Київській області.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ГУ ДПС у Київській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2020 року №Ф-128000-56 на суму боргу з єдиного внеску у розмірі 29  293,44 грн., яка сформована в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 за кодом платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок) за період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року (а.с. 22).
Вважаючи, що відповідальними особами ГУ ДПС у Київській області порушено порядок адміністрування ЄСВ щодо ФОП ОСОБА_1 , а саме: 1) порушено порядок щодо формування вимоги, на підставі даних інформаційної системи на суму боргу, що перевищує 10 гривень; 2) порушено порядок щодо винесення вимоги про сплату ЄСВ протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску; 3) порушено порядок щодо направлення вимоги протягом трьох робочих днів з дня її винесення платнику податків, ОСОБА_1 через електронний кабінет платника податків звернувся до ГУ ДПС у Київській області з заявою про порушення дисциплінарного провадження та застосування дисциплінарного стягнення від 23.04.2020 року (а.с. 9-13), в якій просив:
1. Порушити дисциплінарне провадження за фактом допущеного неналежного виконання службових обов`язків під час здійснення функції адміністрування ЄСВ щодо ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )
2. Притягнути винних службових осіб до дисциплінарної відповідальності.
3. Про результати розгляду заяви повідомити заявника за вказаною поштовою або електронною адресою.
Крім того, матеріали справи свідчать, що головним державним ревізором - інспектором відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Ірпінського управління ГУ ДПС у Київській області Фещенком О.П. проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 року по 23.03.2020 року, висновки якої зафіксовані в акті від 08.07.2020 року №0003/10-36-56-05/ НОМЕР_1 (а.с. 6-8).
У зв`язку з цим, керуючись положеннями Закону України «Про державну службу», ОСОБА_1 через електронний кабінет платника податків звернувся до ГУ ДПС у Київській області з заявою про порушення дисциплінарного провадження та застосування дисциплінарного стягнення від 20.07.2020 року (а.с. 16-20) і просив:
1. Порушити дисциплінарне провадження за фактом допущеного неналежного виконання службових обов`язків гол.держ. ревізором - інспектором Фещенко О. П. під час складання Акту № 0003/10-36-56-05/ НОМЕР_1 про результати камеральної перевірки податкової звітності щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )
2. Притягнути гол.держ. ревізором - інспектором Фещенко О. П. до дисциплінарної відповідальності.
3. Про результати розгляду заяви повідомити заявника за вказаною поштовою або електронною адресою.
4. Повідомити заявника про результати розгляду заяви про порушення дисциплінарного провадження та застосування дисциплінарного стягнення від 23.04.2020 р., яка була направлена на адресу ГУ ДПС у Київській області через електронний кабінет платника податків (№ 41345 дата 24.04.2020 01:04:15 Реєстраційний індекс 41345/Ф0П/10-36).
Як встановлено судом першої інстанції, станом на день подання адміністративного позову Позивачем не отримано від Відповідача будь-якої відповіді за результатом розгляду заяв про порушення дисциплінарного провадження та застосування дисциплінарного стягнення, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав.
Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 3, 5, 7, 15, 19, 20, 21 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон), суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на ненадання контролюючим органом будь-якої відповіді за результатами розгляду звернень особи.
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до ст. 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заявою (клопотанням) у розумінні вказаної статті Закону є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Вимоги до звернення визначені ст. 5 Закону, у той час як положеннями ч. 1 ст. 7 Закону передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Приписи ст. 15 Закону визначають, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Відповідно до ст. 19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.
Згідно ч. 1 ст. 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, заяви ОСОБА_1 від 23.04.2020 року та від 20.07.2020 року вимогам, що висуваються Законом до звернень, відповідали, що в силу положень ч. 1 ст. 7 Закону зумовлює виникнення у ГУ ДПС у Київській області обов`язку з їх розгляду. У свою чергу, попри наведені вище нормативні приписи, Відповідачем у межах установлених Законом строків не було забезпечено розгляд звернень Позивача по суті та надання за його наслідками відповіді.
Викладене, на переконання судової колегії, дає підстави погодитися з позицією суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушень прав ОСОБА_1 є зобов`язання ГУ ДПС в Київській області розглянути заяви останнього від 23.04.2020 року та від 20.07.2020 року по суті та за результатом розгляду заяв надати Позивачу відповідь.
Посилання Апелянта на те, що вимога від 14.02.2020 року №Ф-128000-56 сформована правомірно у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 самостійно визначеної суми зобов`язань з єдиного соціального внеску та у подальшому заборгованість Позивача списана 21.12.2020 року, що свідчить про те, що головний державний інспектор при складанні акту камеральної перевірки норми Податкового кодексу України не порушував, судовою колегією у розрізі спірних правовідносин відхиляються, оскільки за умови відсутності відповіді на звернення особи суд не вправі надавати оцінку позиції адресата звернення та, відповідно, втручатися у дискреційні повноваження органу щодо порядку і способу його розгляду, а також результатів такого розгляду.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            Л.В. Бєлова

                                                                                                    Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складено « 06» жовтня 2021 року.