ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року		Справа № 300/1384/21 пров. № А/857/14812/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Кушнерика М.П.,
при секретарі судового засідання – Петрунів В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Автоливмаш» про стягнення заборгованості в сумі 167622,04 грн, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Автоливмаш» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року (суддя Боршовський Т.І., м.Івано-Франківськ), -
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУПФ, ПФУ відповідно) звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Автоливмаш» (далі – ТОВ) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій призначених на пільгових умовах по списку №1 за грудень 2020 року, по списку №2 за період з серпня 2020 року по березень 2021 року заборгованості в сумі 167622,04 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.
В апеляційній скарзі, з посиланням на окремі обставини справи вказує, що такі особи як ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ніколи не працювали в ТОВ, а тому у відповідача відсутні зобов`язання перед ГУПФ в частині відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій таким особам. Також зазначає, що ТОВ є правонаступником майнових прав та зобов`язань тільки щодо цілісного майнового комплексу, який був придбаний у Відкритого акціонерного товариства «Автоливмаш» (далі – ВАТ). Відповідач не є правонаступником ВАТ як юридичної особи, а тому жодних зобов`язань перед пенсійним органом в частині відшкодування витрат на виплату та доставку пільгової пенсії немає. Щодо пенсіонера ОСОБА_6 , то вказує, що постійно здійснює відшкодування витрат на виплату і доставку пільгової пенсії, що підтверджується актом звірки.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Відповідач у відповіді на відзив підтримує викладені ним в апеляційній скарзі доводи та вимоги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки заборгованість по виплатах щодо витрат на доставку пільгових пенсій не сплачена ТОВ, то така підлягає стягненню в судовому порядку.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач надіслав на адресу державної реєстрації місцезнаходження відповідача, супровідними листами від 10.08.2019 №0900-0505-8/14248, 30.12.2020 №0900-0504-8/26500, 18.01.2021 №0900-0504-8/1610, 10.03.2021 №0900-0504-8/8170 розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій пенсіонерам: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV) в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-XII) за період з серпня 2020 року по березень 2021 року. Як зазначено позивачем в супровідних листах, розмір таких витрат визначено відповідно до частки плати ТОВ (73,91%), визначеної за часткою права спільної частковій власності цілісного майнового комплексу ВАТ (а.с.5, 11, 37, 44).
Відповідно до вказаних розрахунків ТОВ зобов`язане відшкодовувати позивачу витрати на виплату та доставку пільгових пенсій по списку № 1 за грудень 2020 та по списку № 2 за період з серпня 2020 по березень 2021, призначених вказаним пенсіонерам, всього на загальну суму 167622,04 грн.
Проте, відповідач не погоджується з вказаною заборгованістю та зазначає, що особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не працювали на ТОВ та жодного відношення до підприємства не мають. Вказані особи працювали у ВАТ, яке є самостійною юридичною особою, і яке й повинно відшкодовувати фактичні витрати на виплату та доставку пенсій вказаним пенсіонерам.
Щодо фактичних витрат на виплату та доставку пенсії по Списку № 2 по ОСОБА_6 , то, відповідач вказує, що ним своєчасно та в повному обсязі сплачувалися такі кошти, однак частину коштів – фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, яка сплачена пенсіонеру в порядку черговості зараховувалися пенсійним органом в рахунок погашення заборгованості за минулі періоди по вказаних вище особах.
Пунктом 2 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Отже, необхідність відшкодування відповідачем позивачу фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, передбачена чинним законодавством.
Відповідно до Закону №1058-IV розроблена «Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затверджена постановою Правління ПФУ від 19.12.2003 №21-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі – МЮУ) 16.01.2004 за №64/8663 (далі - Інструкція №21-1).
Відповідно до абзаців першого та другого підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Інструкції №21-1 платниками страхових внесків є страхувальники - роботодавці: підприємства, установи й організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок та фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.
Згідно з пунктом 6.4 Інструкції №21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.
Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, що визначено пунктом 6.7 Інструкції № 21-1.
Як встановлено з матеріалів справи, відповідні розрахунки за спірний період направлялися відповідачу, що не заперечується сторонами.
Абзацами другим, третім пункту 6.7 Інструкції №21-1 також передбачено, що у разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.
Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.
Таким чином, підставою для відшкодування підприємством органам ПФУ витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.
З наявних в матеріалах справи розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV видно, що відповідач повинен був сплатити суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , призначених на пільгових умовах за період з серпня 2020 року по березень 2021 року у розмірі 167622,04 грн.
Апеляційний суд погоджується з доводами скаржника про те, що ним відшкодовувались витрати на виплату та доставку пенсії по Списку № 2 по ОСОБА_6 вчасно та в повному обсязі. Проте, позивачем частину вказаних коштів в порядку черговості зараховано в рахунок погашення заборгованості за минулі періоди по пенсіонерах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.69).
Що стосується необхідності відшкодування відповідачем витрат на виплату і доставку пільгової пенсії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , слід зазначити, що відповідно до наданих на вимогу суду документів про трудову діяльність вказаних осіб:
ОСОБА_1 в період з 26.05.1983 по 06.03.1992 працював на посаді машиніста локомотиву Івано-Франківського заводу автоматичних ліній «Автоливмаш» (далі -Завод) (Виробниче об`єднання Карпатпресмаш (далі – ВО, з 1996 року перейменоване у ВАТ);
ОСОБА_2 з 04.03.1986 по 31.12.1990 працював на посаді терміста в термічному цеху з особливо шкідливими умовами праці Заводу ВО, з 02.01.1991 по 21.07.2003 на посаді терміста в Малому підприємстві «Спрейєр» при ВО, з 23.07.2003 по 06.11.2006 на посаді терміста у ВАТ, з 02.08.2004 в зв`язку з реорганізацією ВАТ переведений термістом на електронагрівальних печах у відокремлений структурний підрозділ Державної компанії «Укрекономресурси» (далі – ДК) створеного на базі ВАТ, з 23.09.2004 переведений терміном в зв`язку з реєстрацією нового підприємства виробничий комплекс «Автоливмаш» ДК (далі – ВК);
ОСОБА_3 з 05.09.1984 по 31.05.1991 працював на посаді ливарника металів і сплавів, плавильника металів і сплавів у ВАТ;
ОСОБА_4 з 01.02.1980 по 28.02.1986 працював слюсарем Заводу ВО, з 03.03.1986 по 19.09.2006 працював газорізальником у ВО;
ОСОБА_5 з 11.02.1980 по 01.06.1991 працював слюсарем сантехніком 4 розряду, підручним токаря розточувальника, чистильником металів Заводу ВО, з 01.02.1993 прийнятий на посаду чистильника металу у ВО, з 15.09.1999 звільнений з посади зварювальника.
Разом з тим, як підтверджується матеріалами справи 23.07.2004 між ВАТ (продавець) та ДК, Кабінетом Міністрів України (далі – КМУ), Товариством з обмеженою відповідальністю «Куфур» (далі – ТОВ-1) (покупці) укладено договір купівлі - продажу цілісного майнового комплексу ВАТ, відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов`язується передати покупцям цілісний майновий комплекс ВАТ, а покупці - прийняти комплекс і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі. Пунктом 1.6 вказаного договору сторонами визначено, що крім адміністративно-виробничих будівель та споруд і оздоровчого табору, в склад цілісного майнового комплексу входять дорожньо-транспортні засоби, всі його активи і зобов`язання, інвентар, обладнання, споруди та інше майно, згідно з переліком в додатках, які є невід`ємною частиною цього договору. Покупці є правонаступниками майнових прав та зобов`язань цілісного майнового комплексу.
До вказаного договору була укладена додаткова угода від 25.01.2005 № 1, якою передбачено додатковий продаж матеріальних цінностей.
Тобто, зобов`язання ВАТ, які виникли чи будуть виникати після укладання договору купівлі-продажу та додаткової угоди № 1 від 25.01.2005 є зобов`язаннями ВАТ, оскільки останнє є окремою юридичною особою.
У рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 3 жовтня 2013 року у справі № 826/8953/13-а, яке набрало законної сили 04.11.2013 за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (далі – УПФ) до ДК в особі ВК про стягнення заборгованості, встановлено, що після укладання договору купівлі-продажу від 23.07.2004 та додаткової угоди від 25.01.2005 № 1 ДК та ТОВ-1 було укладено договір від 05.02.2008 про визначення часток у праві спільної часткової власності, яким визначено, що частка у спільній частковій власності Компанії становить 23,09 %, а частка ТОВ-1 - 73,91 %. В подальшому ТОВ-1 змінило найменування на ТОВ. 
В даному випадку наявні дві самостійні юридичні особи - ВАТ (код ЄДРПОУ 00119681) та відповідач у даній справі ТОВ (код ЄДРПОУ 30858384).
Посилання ГУПФ на те, що ТОВ повинно відшкодувати фактичні витрати на виплату та доставку пенсії, призначеної на пільгових умовах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , є безпідставними, оскільки на підставі договору від 23.07.2004 було відчужено майнові права та зобов`язання цілісного майнового комплексу, а не юридичної особи - ВАТ.
Як встановлено вище, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , працювали в Заводі ВО, ВО, яке з 1996 року перейменоване у ВАТ та станом на час апеляційного розгляду справи є юридичною особою та не припинене, ОСОБА_2 працював у ВК ДК, яке є відокремленим підрозділом ДК та станом на час апеляційного розгляду справи не припинене, таким чином існують різні суб`єкти де працювали вказані вище пенсіонери та відповідно до стажу роботи яких грошові кошти по відшкодуванню фактичних витрат ГУПФ повинні були відшкодовуватись кожним із цих підприємств.
З огляду на викладене, апеляційний суд приймає до уваги доводи скаржника, що у відповідача відсутній обов`язок з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що в свою чергу свідчить про безпідставність стягнення з відповідача витрат на виплату і доставку пільгової пенсії та протиправність зарахування частини сплачених ТОВ коштів на відшкодування витрат на виплату та доставку пільгової пенсії ОСОБА_6 в рахунок погашення заборгованості за минулі періоди по ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Автоливмаш» задовольнити.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 8 жовтня 2021 року.