Дата документу 08.12.2021 Справа № 325/609/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №325/609/21                        Головуючий у 1 інстанції Діденко Є.В.
Провадження № 22-ц/807/3514/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
08 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_3 про поворот виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про поворот виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності на земельну ділянку.
В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 30.11.2005 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 , визнано дійсним договір міни земельної ділянки на зерно пшениці та визнано за позивачем право власності на земельну ділянку. 
23.09.2020 року Запорізьким апеляційним судом заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 30.11.2005 року скасоване як незаконне, та прийнято нове рішення про відмову у позові. 
31.03.2021 року Верховним Судом змінена мотивувальна частина постанови суду апеляційної інстанції, резолютивна частина залишена без змін. 
Просила суд вирішити питання про поворот виконання рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 30.11.2005 року у справі № 2-1050/2005, припинити право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 2324583900:01:003:0055 та визнати право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_3 .
Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2021 року заяву задоволено.
Застосовано поворот виконання рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 30.11.2005 року у цивільній справі № 2-1050/2005 за позовом ОСОБА_4 (правонаступник – ОСОБА_1 ) до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним і визнання права власності на земельну ділянку.
Припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 2324583900:01:003:0055 площею 3,6607 га для ведення особистого селянського господарства.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2324583900:01:003:0055 площею 3,6607 га для ведення особистого селянського господарства.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про поворот виконання рішення суду.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Задовольняючи заяву про поворот виконання рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 30.11.2005 року у цивільній справі № 2-1050/05, на підставі якого у ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , виникло право власності на земельну ділянку – скасовано, і у задоволенні позову - відмовлено.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що заочним рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 30.11.2005 року у цивільній справі № 2-1050/05 задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , визнано дійсним договір міни земельної ділянки на зерно пшениці від 24.07.2004 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 3,66 га розташовану на території Новокостянтинівської сільської ради Приазовського району, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 020473 від 01.08.2002 року.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09.09.2020 року, у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , замінено сторону позивача у цій справі ОСОБА_4 на правонаступника – ОСОБА_1 , який є спадкоємцем всього майна на підставі заповіту.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 23.09.2020 року за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 скасовано заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 30.11.2005 року у цивільній справі № 2-1050/05, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 (правонаступник – ОСОБА_1 ).
Постановою Верховного Суду від 31.03.2021 року змінено постанову Запорізького апеляційного суду від 23.09.2020 року, виклавши її мотивувальну частину в іншій редакції. Резолютивну частину постанови апеляційного суду залишено без змін.
Згідно з довідкою відділу у Приазовському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 04.02.2020 року № 0-8-0.32-80/111-20, згідно бази даних місцевого архіву відділу земельна ділянка за кадастровим номером 2324583900:01:003:0055 була зареєстрована за ОСОБА_3 (3,6607 га) 01.08.2002 року та отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЗП № 020473. На підставі рішення Приазовського районного суду Запорізької області справа № 2-1050/2005 від 30.11.2005 року вищевказана земельна ділянка була зареєстрована за гр. ОСОБА_4 та отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 147143, зареєстрований 28.02.2006 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, його правонаступником і спадкоємцем є ОСОБА_1 , що підтверджено Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09.09.2020 року.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 199151117 від 05.02.2020 року, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 3,6607 га за кадастровим номером 2324583900:01:003:0055 зареєстрована за ОСОБА_1 з 10.06.2016 року на підставі державного акту від 24.09.2012 року серія ЯИ № 468155.
Поворот виконання - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.
Поворот виконання полягає у поверненні одержаного саме особою, на користь якої було ухвалено рішення, яке у подальшому скасовано. Поворот виконання можливий лише якщо майно не було відчужено стороною, яка набула його на підставі скасованого рішення.
Судом першої інстанції не враховано, що за рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 30.11.2005 року у цивільній справі № 2-1050/2005 жодне виконавче провадження не відкривалось, тому відсутні підстави для застосування повороту виконання рішення суду.
Крім того, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку не на підставі рішення суду, а на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 07.02.2009 Приазовською районною державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 .
При вирішенні питання про припинення права власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку, судом першої інстанції не розглядалося жодних вимог щодо визнання недійсним правовстановлюючого документу на цю земельну ділянку. 
Свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_1 , є дійсним і чинним, жодних позовів про визнання його недійсним не заявлялося, а тому вирішення судом питання про припинення права власності ОСОБА_1 , без надання правової оцінки свідоцтву про право на спадщину від 07.02.2009, є недопустимим.
Судом першої інстанції не враховано, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.02.2009, ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 24.09.2012. 
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 жодних вимог про скасування державного акта від 24.09.2012 в своїй заяві про поворот виконання рішення суду не заявляла.
Таким чином, цей державний акт також є дійсним та чинним. 
Вирішення питання про припинення права власності ОСОБА_1 , за відсутності заявлених вимог щодо державного акта, згідно з яким ця земельна ділянка належить ОСОБА_1 , є безпідставним.
Крім того, судом першої інстанції не враховано, що на підставі рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 30.11.2005 року у цивільній справі № 2-1050/2005 спадкодавцю (батьку) ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , було 28.02.2006 видано Приазовською районною державною адміністрацією державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 147143. 
Жодних вимог про скасування цього державного акта ОСОБА_3 також не заявляла, і такі вимоги судом не розглядалися, тому припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку без вирішення питання щодо чинності державного акта від 28.02.2006, є безпідставним.
Таким чином, за наявності трьох чинних правовстановлюючих документів (державний акт від 28.02.2006, свідоцтво про право на спадщину від 07.02.2009, державний акт від 24.09.2012) та за відсутності заявлених вимог про визнання недійсними чи про скасування зазначених правовстановлюючих документів, суд першої інстанції не міг застосовувати поворот виконання рішення суду у спосіб припинення права власності на земельну ділянку.
Відповідно  до приписів  абз.2 ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі  скасування рішення державного реєстратора про державну  реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 17.02.2021 у справі № 918/158/20, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
Таким чином, саме по собі припинення права власності не є ефективним способом захисту без вирішення питання про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності. 
З огляду на вищевикладене, колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції суперечить приписам абз.2 ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 17.02.2021 у справі № 918/158/20.
Крім того, судом першої інстанції не враховано, що вимога про визнання права власності належить до способів захисту, визначених ч.2 ст.16 ЦК України, а тому має розглядатися як самостійна позовна вимога, а не в порядку вирішення питання про поворот виконання рішення суду.
Колегією суддів встановлено, що рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 30.11.2005 року у цивільній справі № 2-1050/2005 не передбачало заходів з його примусового виконання. 
Вказаним рішенням було визнано право власності на земельну ділянку за ОСОБА_4 (тобто констатовано наявність у ОСОБА_4 права власності), адже визнання права власності не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.
Враховуючи те, що за змістом ст.444 ЦПК України поворотом виконання є повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості, отже, поворот виконання допускається лише у разі скасування рішень про стягнення грошових сум, майна або його вартості, а не в разі скасування рішень про визнання права власності. Адже рішення про визнання права власності носить констатуючий характер (встановлює, кому належить земельна ділянка), тому його виконання не проводиться, а отже, і поворот виконання за цим рішенням неможливий. 
Судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не було враховано правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 22.03.2017 у справі № 6-2967цс16.
Крім того, ОСОБА_1 на момент ухвалення рішення від 30.11.2005 року у цивільній справі № 2-1050/2005 не був стороною спору, та рішення ухвалювалося відносно його батька, ОСОБА_4 . 
Поданням заяви про поворот виконання рішення суду ОСОБА_3 фактично ініціювала спір щодо права власності на земельну ділянку, однак такий спір має бути вирішений у позовному провадженні, шляхом подання окремої позовної заяви, адже після ухвалення рішення суду, у земельної ділянки змінився власник (зі спадкодавця — ОСОБА_4 - на спадкоємця — ОСОБА_1 ).
З огляду на вищевикладене, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції безпідставно застосував поворот виконання за рішенням, яке не передбачало примусового виконання та виконавче провадження за яким не відкривалося; відносно особи, яка отримала земельну ділянку не на підставі рішення суду, а у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину; вирішив питання про визнання та припинення права власності, за відсутності при цьому вимог щодо скасування чи визнання недійсними правовстановлюючих документів; застосував спосіб захисту, який не може застосовуватися сам по собі та не є ефективним; розглянув в порядку вирішення питання про поворот виконання рішення суду ті вимоги, які мають розглядатися за окремою позовною заявою.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку проте, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню згідно з вимогами п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про поворот виконання рішення суду.
Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про поворот виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності на земельну ділянку – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: