РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року
м. Рівне

Справа № 761/9978/20
Провадження № 22-ц/4815/381/21

Рівненський апеляційний суд:
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : Боймиструк С.В.,
судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг" на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :
У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.08.2018 року в розмірі 3360 грн.
Позов мотивує тим, що 22 серпня 2018 року між ТОВ «Ультра Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №310852, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 1000 грн. строком на 30 днів. ТОВ «Ультра Фінанс», надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а відповідач ОСОБА_1 , у порушення закону та умов договору, свої зобов`язання по погашенню кредиту за договором належним чином не виконав, не повернув своєчасно грошові кошти. 
11 вересня 2019 року між ТОВ «Ультра Фінанс» та ТОВ «УМ Факторинг» був укладений договір факторингу №12/ФК та підписаний реєстр прав вимог №2 від 09 грудня 2019 року. Відповідно до вказаних документів відбулася заміна кредитора з ТОВ «Ультра Фінанс» на ТОВ «УМ «Факторинг». Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань утворилася заборгованість з відсотків за користування кредитом у загальній сумі 3360 грн.
Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтовується тим, що договір №310852 від 22 серпня 2018 року ним не підписувався, жодних грошових коштів від ТОВ «Ультра Фінанс» він не отримував. У відзиві ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що кредитний договір №310852 від 22 серпня 2018 року та додаток до договору не містять його підпису. Окрім цього, у вищевказаному кредитному договорі, в розділі 8 «Реквізити та підписи сторін» не вірно вказано його адресу: АДРЕСА_1 , так як дійсною його адресою є: АДРЕСА_2 .
Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що договір фінансового кредиту №310852 від 22 серпня 2018 року та додаток до договору не містять підпису позичальника ОСОБА_1 , окрім цього анкетні дані позичальника ОСОБА_1 у зазначених документах вказані не вірно, тому, в даному випадку, при укладенні договору фінансового кредиту №310852 від 22 серпня 2018 року недотримані вимоги Цивільного кодексу України, а відтак договір вважається неукладеним.
Поданий витяг з реєстру не відповідає додатку №1 «Реєстр прав вимог», а сам додаток до договору факторингу №12/ФК від 11 вересня 2019 року не містить ні номеру реєстру прав вимоги, ні дати, ні інформації про боржника, тому жодним чином не підтверджує перехід права вимоги від ТОВ «Ультра Фінанс» до ТОВ «УМ Факторинг» за договором фінансового кредиту.
У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ТОВ "УМ Факторинг" зазначає, що суд при ухваленні рішення не дослідив та не взяв до уваги порядок укладення кредитного договору, який здійснюється на підставі Закону України "Про електронну комерцію". Суд не вирішив клопотання про витребування доказів, які підтверджують отримання кредиту. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що поданий витяг з реєстру не відповідає додатку №1 “Реєстр прав вимог”, а сам додаток до договору факторингу №12/ФК від 11 вересня 2019 року не містить ні номеру реєстру прав вимоги, ні дати, ні інформації про боржника, тому жодним чином не підтверджує перехід права вимоги від ТОВ «Ультра Фінанс» до ТОВ «УМ Факторинг» за договором фінансового кредиту.
З цих міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким апеляційну скаргу задовольнити.
Інші учасники справи правом на подачу відзиву не скористались.
Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.1ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України,суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 зазначено, що за змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст.536ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст.598ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) .
Відповідно до ч. 1 ст.1077ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Судом встановлено, що 11 вересня 2019 року між ТОВ «УМ Факторинг» (далі – фактор) та ТОВ «Ультра Фінанс» (далі – клієнт) укладений договір факторингу №12/ФК, згідно умов якого клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених цим договором..
Відповідно до п. 4.1. цього ж Договору, право вимоги переходить до клієнта до Фактора в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному Додатку.
На підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором №310852 від 22.08.2018 року до ТОВ «УМ Факторинг» на підставі Договору факторингу № 12/ФК від 11 вересня 2019 року позивач долучив до позовної заяви Форму Реєстру прав вимог та витяг з реєстру прав вимог № 2 від 09 грудня 2019 року.
Однак, як вбачається з долученої позивачем Форми Реєстру прав вимог (а.с.9, зворот), по яким здійснюється уступка прав вимоги, відсутні будь які дані щодо боржника (відповідача), щодо договору кредиту, суми коштів згідно пункту 3.1 Договору факторингу № 12/ФК від 11 вересня 2019 року, в тому числі у ньому відсутня дата укладення та порядковий номер у такому Реєстрі.
Відповідно до п. 12 Наказу Міністерства юстиції від 18 червня 2015 № 1000/5 Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях витяг зі службового документа виготовляється, якщо немає необхідності виготовляти копію. Витяг оформлюється на загальному бланку установи із дотриманням таких вимог: у назві виду документа зазначається: «витяг з наказу», «витяг з протоколу»; відтворюється повністю вступна частина (якщо вона є) службового документа; з основної частини тексту документа виписується той пункт, інформація якого необхідна; відтворюється реквізит «Підпис» (без особистого підпису); проставляються відмітка про засвідчення копії та відбиток печатки служби діловодства.
Судом встановлено, що наданий позивачем витяг з реєстру прав вимог № 2 від 09 грудня 2019 року не містить вказівки на те, що оригінал вказаного витягу було підписано представниками ТОВ «Ультра Фінанс» та ТОВ «УМ Факторинг» .
Крім того, вказаний витяг не містить вказівки на те, що він є додатком саме до Договору факторингу № 12/ФК від 11 вересня 2019 року.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що поданий витяг з реєстру не відповідає додатку №1 «Реєстр прав вимог», а сам додаток до договору факторингу №12/ФК від 11 вересня 2019 року не містить ні номеру реєстру прав вимоги, ні дати, ні інформації про боржника, тому жодним чином не підтверджує перехід права вимоги від ТОВ «Ультра Фінанс» до ТОВ «УМ Факторинг» за договором фінансового кредиту.
Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази та платіжні документи, що підтверджують факт здійснення ТОВ «УМ Факторинг» оплати на користь ТОВ «Ультра Фінанс» на виконання пункту 3.1 Договору факторингу №12/ФК від 11 вересня 2019 року.
При цьому долучений акт повернення прав вимоги може свідчити про відсутність уступки права вимоги до позивача за Договором факторингу № №12/ФК від 11 вересня 2019 року.

Щодо укладення кредитного договору слід зазначити наступне.
На підтвердження укладення кредитного договору позивач надав копію договору № 310852 від 22 серпня 2018 року та довідку про зарахування коштів.
Надаючи оцінки наданим доказам, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Позивач всупереч передбачених ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальних обов`язків не надав до суду належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст. 76 ЦПК України про те, що вказаний договір позики був укладений у електронній формі в порядку, регламентованому Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію".
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Пунктом 12 частини 1 статті 3 вказаного Закону зазначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
У наданому до справи договорі зазначено, що відповідач надав згоду на використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором в якості аналога власноручного підпису, однак належних, допустимих та достатніх доказів цього факту у розумінні ст. 76 ЦПК України, а також - отримання та погодження із пропозицією укласти такий договір - до суду першої чи апеляційної інстанції також не було надано.
Відповідно до п. 1.7 договору № 310852 від 22 серпня 2018 року невід`ємною частиною цього договору є Регламент надання фінансових кредиторів ТОВ «Ультра фінанси», який розміщений на сайті ultracash.com.ua. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись положень Регламенту. Однак в матеріалах справи відсутній Регламент, який діяв на момент укладення такого договору та зміст якого повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони.
З долучених позивачем документів неможливо встановити того, що саме відповідачем було застосовано будь-яким способом ідентифікатор (код підписання договору), зокрема, відсутні докази отримання відповідачем будь-яким чином цього одноразового ідентифікатора, а також відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача або ж докази того, що вказаний при ідентифікації номер телефону належить позичальнику.
Щодо тверджень автора апеляційної скарги на порушення судом норм процесуального права, то згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України такі порушення можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.
Пунктом 4 частини 2 статті 84 ЦПК України зазначено, що у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено про те, які вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Проте позивач не довів суду факт неможливості самостійно отримати ці докази та не надав підтвердження, що здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаних доказів, а відтак суд, вивчив матеріали справи вважає клопотання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
У апеляційній скарзі позивач заявив клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Водночас згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, клопотання позивача про розгляд справи з викликом сторін задоволенню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.
Оскільки оскаржене рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, то судовий збір за її подання покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» залишити без задоволення.
Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий:                                           С.В. Боймиструк

Судді:                                                                      С.О. Гордійчук

                                                                        Н.М. Ковальчук