УХВАЛА

20 жовтня 2021 року 
м. Київ

Справа №  906/1516/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:
Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1     

на рішення Господарського суду Житомирської області
(суддя - Кудряшова Ю.В.)
від 24.05.2021

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду
(головуючий - Демидюк О.О., судді - Савченко Г.І., Павлюк І.Ю.)
від 30.08.2021

у справі за позовом  ОСОБА_1     
до 1) Відділу по управлінню та приватизації комунального майна Житомирської міської ради;
2) Житомирської міської ради;
3) Виконавчого комітету Житомирської міської ради 
про визнання недійсним акту про не підписання переможцем договору купівлі-продажу та стягнення сплаченого гарантійного внеску в розмірі 111 528, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

1.          Позивачка звернулася до Господарського суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним акту від 27.08.2020 про не підписання переможцем електронного аукціону UA-PS-2020-05-17-000016-3 договору купівлі-продажу, а також про стягнення з Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області 111 528,00 грн сплаченого нею гарантійного внеску для участі в електронному аукціоні UA-PS-2020-05-17-000016-3.

2.          Рішенням Господарського суду Житомирської області від 24.05.2021, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.08.2021, у    задоволенні позову відмовлено.

3.          Суди попередніх інстанцій виходили з того, що вимога про визнання недійсним акту від 27.08.2020 про непідписання переможцем електронного аукціону UA-PS-2020-05-17-000016-3 договору купівлі-продажу не узгоджується із способами захисту прав та інтересів, визначених статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України. Вимога позивачки про стягнення з Виконавчого комітету Житомирської міської ради сплаченого гарантійного внеску також не підлягає задоволенню, оскільки повернення гарантійного внеску чітко унормовано і можливе, зокрема, після закінчення аукціону потенційними покупцями, які не стали переможцями аукціону або в разі прийняття рішення про припинення приватизації, однак, позивачкою не надано доказів в підтвердження настання однієї з цих умов.

4.          21.09.2021 позивачка звернулася з касаційною скаргою (з урахуванням заяви про виправлення описки у касаційній скарзі щодо номера справи від 29.09.2021), в якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

5.          Перевіривши форму і зміст касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

6.          Згідно з пунктом 5 частини 2  статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

7.          Так, відповідно до частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

8.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

9.          У цьому випадку необхідно чітко вказати: 
-                    норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; 
-                    навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;
-                    навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;
-                    обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

10.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту  2 частини 2 статті     287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, при цьому, необхідно чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

11.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

12.          У разі оскарження судового рішення на підставі пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

13.          При цьому, необхідно враховувати, що за змістом пункту   1 частини   3 статті   310 ГПК України відкриття касаційного провадження через не дослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини   2 статті   287 цього Кодексу.

14.          Отже, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

15.          При цьому, обґрунтовуючи  подібність правовідносин,  як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини 2 статті 287 ГПК України, необхідно враховувати, що  подібність правовідносин  визначається за відповідними критеріями.

16.          Критеріями визначення подібності правовідносин в іншій аналогічній справі є: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет) (ухвала об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19).

17.          Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою касаційного оскарження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України. 

18.          В обґрунтування цієї підстави касаційного оскарження скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норму пункту 67 Порядку проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 у справі № 432, проте не зазначає єдину практику застосування якої необхідно сформувати, а також не наводить належного обґрунтування, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання, у чому саме полягає помилка судів при застосуванні зазначеної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

19.          Також скаржник не погоджується з мотивами суду щодо неналежного способу захисту прав, при цьому чітко не вказує, які саме норми права, судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно та не зазначає єдину практику застосування яких необхідно сформувати.

20.          Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пунктів 5 частини 2 статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

21.          Також відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

22.          Вирішуючи питання щодо обов`язку скаржника сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі, суд виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.

23.          За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункти 1, 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

24.          Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 6 Закону України ''Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

25.           ОСОБА_1 звернулася з позовом у 2020 році, в якому заявлено майнову і немайнову вимоги.

26.          Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з 1 січня установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 102,00 грн.

27.          Отже, відповідно до вимог касаційної скарги та ціни позову, заявник за подання касаційної скарги повинен був сплатити судовий збір у розмірі 8 408,00 грн (200 % від (111 528,00 грн х 1,5% (але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 2 102,00 грн) + 2 102,00 грн (1 вимога немайнового характеру)).

28.          До касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

29.          Тому заявнику необхідно сплатити зазначену суму судового збору та надати суду оригінал відповідного платіжного доручення.

30.          Згідно з частиною 2 статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

31.          Відповідно до частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, пункту 5 частини 2,  пункту 2 частини 4 статті 290, частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1     на рішення Господарського суду Житомирської області від 24.05.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 у  справі № 906/1516/20 залишити без руху.

2.          Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пунктів 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 17-19 цієї ухвали;

- уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши суду докази такого надіслання;

-  надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 8 408, 00 грн.

3.          Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                         І. Кондратова