ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" вересня 2021 р.           Справа№ 910/21231/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Куксова В.В.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Яковлєва М.Л. 

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 08.09.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "Компанія Ніка Паллант"
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 18.05.2021 (повний текст складено 16.06.2021)
у справі №910/21231/20 (суддя Джарти В.В.)
за позовом Приватного підприємства "Компанія Ніка Паллант"
до Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд"
про стягнення 277 038,79 грн, 

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Компанія Ніка Паллант" (далі - позивач, скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" (далі - відповідач) про стягнення 277 038,79 грн, з яких: 250 925,72 грн борг за поставлений товар, 7 733,43 грн пеня, 1 933,36 грн три проценти річних, 7 076,09 грн інфляційні втрати, 9 370,19 грн збитки.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 60428898 від 28.08.2020 в частині здійснення своєчасної та повної оплати поставленого товару.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі й витрати на правову допомогу, покладено на Приватне підприємство "Компанія Ніка Паллант".
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021, Приватне підприємство "Компанія Ніка Паллант" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21231/20 скасувати в частині відмови у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат від 08.02.2021 та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про компенсацію судових витрат від 08.02.2021.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що cуд відмовив в задоволенні тільки в тій частині позову, в якій були сформовані вимоги щодо стягнення штрафних санкцій і збитків на суму 35 864,57 гривень. Однак суд не врахував, що питання про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу було вирішено до ухвалення рішення від 18.05.2021, але після порушення провадження у справі [4.01.2021], а тому суд мав врахувати при вирішенні питання про судові витрати час на правову (правничу) допомогу до оплати відповідачем суми боргу по договору. Тим більше, що в заяві про компенсацію судових витрат надавався опис витраченого часу при наданні правової (правничої) допомоги за період з 11.12.2020 по 21.01.2021.
Скаржник вказує, що позивач провів значну роботу, пов`язану з отриманням своїх коштів, які відповідач на підставі положення п. 6.1.2. Договору мав би сплатити Позивачу станом на 03.10.2020. Сплатив же вiдповiдач суму боргу у розмірі 250 925,72 грн тільки 20.01.2021. Тобто із затримкою в 109 днів. Якщо би позивач не звернувся із позовом і суд не відкрив би у справі провадження, то Відповідач не сплатив би зазначену тут суму боргу в т.ч. станом на 20.01.2021.
Водночас, скаржник зазначає, що зважаючи на те, що сума боргу була погашена в повному обсязі 250 925,72 грн, то iснують обгрунтовані підстави для стягнення з вiдповiдача повної суми вартості правової (правничої) допомоги у розмірі 25 тис. гривень.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2021 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Компанія Ніка Паллант" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21231/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Шаптали       Є.Ю., Яковлєва М.Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Приватного підприємства "Компанія Ніка Паллант" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21231/20 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21231/20.
Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/21231/20 за позовом Приватного підприємства "Компанія Ніка Паллант" до Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" про стягнення 277 038,79 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Компанія Ніка Паллант" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21231/20. Призначено справу до розгляду на 08.09.2021.
30.07.2021 від Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення, в якому відповідач зазначає, що не відповідають обставинам справи та вимогам процесуального законодавства, доводи позивача в апеляційній скарзі, що сплата 20.01.2021 250 925,72грн. вартості товару за спірним Договором поставки «може рахуватися визнанням позову», а тому до спірних відносин як вважає позивач, судом мали бути застосовані приписи ч.3. 130 ГПК України.
Учасники апеляційного провадження в судове засідання 08.09.2020 не з`явилися.
Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача та відповідача про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності учасників апеляційного провадження за наявними у справі матеріалами.
В судовому засіданні 08.09.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. 
28.08.2020 Дочірнім підприємством з іноземною інвестицією "САНТРЕЙД", як покупцем, та Приватним підприємством Компанія "НІКА ПАЛЛАНТ" як постачальником, укладений договір поставки № 60428898 (далі - договір). За умовами пункту 1.1. договору позивач зобов`язався продати та поставити, а відповідач прийняти та оплатити соняшник урожаю 2020 року насипом. Договір вступає в силу з дати підписання та діє до повного виконання своїх зобов`язань (пункт 11.1. договору). 28.08.2020 між сторонами договору була укладена додаткова угода № 60429150, в якій вносились зміни до договору.
Кількість соняшнику 100 метричних тон з опціоном +15,0/-15,0% за вибором продавця (пункт 3.1. договору).
Згідно із пунктом 5.3 договору визначено, що датою поставки та момент переходу права власності вважається дата (момент) документальної (у відповідній товарно-транспортній накладній та/чи акті приймання-передачі) фіксації факту видачі перевізником товару вантажоотримувачу у пункті поставки.
Відповідно до пункту 5.2. договору продавець зобов`язується поставити весь об`єм товару за реквізитами поставки, вказаними у пункті 5.1. у строк з 28.08.2020 по 04.09.2020, обидві дати включно. Вантажовіправником товару є особа, яка зазначена у відповідній транспортній накладній.
За змістом пункту 6.1 договору покупець здійснює оплату в українських гривнях шляхом банківського переказу вартості товару на поточний банківський рахунок продавця. Покупець зобов`язується проводити оплату кожної партії товару у два етапи:
- 80% вартості відповідної партії товару сплачується покупцем протягом 2-х робочих днів з дати поставки товару і визначення фактичної кількості та якості поставленого Товару згідно умов цього договору, а також після отримання усіх документів на товар, що визначені у пункті 6.1.1. цього договору;
- остаточний розрахунок проводиться покупцем протягом 2-х робочих днів після: а) отримання покупцем документів, визначені у пункті 6.1.1. (якщо їх не було надано раніше) та у п.6.1.2., а також після б) завершення здійснення покупцем перевірки правильності реєстрації продавцем відповідної податкової накладної в ЄРПН (ст.8 цього договору), за умови відсутності порушень з боку продавця встановлених законодавством вимог щодо реєстрації та належного заповнення податкових накладних.
Згідно із пунктом 7.2 договору у випадку несвоєчасної оплати товару покупець зобов`язується оплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
За даними товаро-транспортних накладних від 28.08.2020 № 004309 (BE 6212 СА) поставлено 22,14 МТ, від 29.08.2020 № 004307 (BE 6205 СА) поставлено 22,26 МТ, від 29.08.2020 № 004306 (BE 6212 СН) поставлено 22,10 МТ, від 29.08.2020 № 004305 (BE 2874 СА) поставлено 27,30 МТ, від 30.08.2020 № 004304 (BE 6212 СА) поставлено 21,94 МТ, що загалом склало 115,74 МТ соняшника.
Надалі була оформлена видаткова накладна № 228 від 31.08.2020 на суму 1 254 628,62 грн (щодо 115,74 МТ), а до цієї накладної - акт перерахунку ціни партії Товару, поставленого згідно видаткової накладної № 228, де ціна за 1 МТ, з урахуванням положення пункту 4.1. договору, була уточнена та становила - 9 033,38 грн (без ПДВ).
Із урахуванням ціни за зазначеним вище акту від 31.08.2020, позивачем всього було поставлено соняшнику на загальну суму 1 254 628,62 грн, де на 100 % від зазначеної суми позивачем було сформовано рахунок від 31.08.2020 № 229; даний рахунок був переданий відповідачу для оплати.
Наявність підпису вантажоотримувача (ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС») на ТТН, підпису відповідача на видаткових накладних і актах, а також проведення відповідачем фактичне оплати по рахунку № 229 на суму 80 % від суми, вказаної в рахунках, вказує на те, що з боку позивача був виконаний п. 6.1.1. Договору станом на 31.08.2020.
31.08.2020 з боку відповідача на підставі рахунку № 229 була здійснена оплата 80-и % від вартості соняшника по видатковій накладній № 228 в сумі - 1 003 702,90 грн, що підтверджується випискою позивача з його банківського рахунку.
Разом з цим 11.09.2020 на виконання п. 6.1.2. Договору відповідачу електронним листом передавалась податкова накладна № 18 від 31.08.2020 для проведення з його боку оплати залишку по рахункам № 229 на суму 20 % від суми, вказаної в цих рахунках. документи згідно п.6.1.1. договору вже були передані до 31.08.2020. Податкова накладна № 18 була передана одразу ж після її реєстрації в ЄРПН - 11.09.2020.
Пізніше позивач сформував претензію від 19.10.2020 № 178, в якій вказав, що у відповідача перед позивачем існує борг на суму 250 925,72 грн, яка з боку відповідача була залишена без розгляду. У цій же претензії позивач вказував, що виконав вимоги пунктів 6.1.1. - 6.1.2. договору, а тому відсутні підстави не проводити оплату по рахунку № 229.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що оскільки залишок заборгованості має бути сплачений протягом 2-х робочих днів після передачі всього пакету документів, яка відбулась 11.09.2020, то прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання розпочалося з 14.09.2020.
Посилаючись на порушення відповідачем зобов`язань за договором в частині здійснення повної оплати заборгованості у сумі 250 925,72 грн, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості пені в розмірі 10      534,94 грн, три проценти річних у розмірі 2 69,88 грн, інфляційних втрат у розмірі 9      930,35 грн (з урахуванням пояснень від 23.04.2021).
Окрім того, позивачем заявлено до стягнення збитки у сумі 12 759,40 грн, понесені по договору кредиту "Кредитування траншами для корпоративних клієнтів" №010/Д2-1-КБ/432 від 26.02.2020 до генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/Р2-01-11-2-0/1 від 09.01.2015, укладеному з АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ".
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача збитків позивач посилається на те, що внаслідок прострочення відповідачем зобов`язань за договором позивач зазнав збитків у вигляді оплачених процентів по договору кредиту "Кредитування траншами для корпоративних клієнтів" №010/Д2-1-КБ/432 від 26.02.2020 до генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/Р2-01-11-2-0/1 від 09.01.2015, укладеному між позивачем та АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ".
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б у своїй сукупності надали суду можливість встановити обставини, які входять до предмету доказування у даній справі, а саме причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками, а також протиправної поведінки відповідача.
Водночас, судові витрати за розгляд справи відповідно до статті 129 ГПК України покладено на позивача.
Розглянувши апеляційну Приватного підприємства "Компанія Ніка Паллант", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат від 08.02.2021.
Водночас, згідно з ч. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Приписами ч. 3 ст. 277 ГПК України встановлено, викладений перелік підстав норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Так, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, у зв`язку із чим твердження скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження.
Щодо стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 25 000,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2      статті 126 цього Кодексу).
Натомість положеннями пункту 2 частини 2      статті 126 Господарського процесуального кодексу України      регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
З огляду на викладене, а також враховуючи те, що судом першої інстанції ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правомірно застосував положення ст. 129 ГПК України та поклав усі судові витрати, включно з витратами на професійну правничу допомогу, на позивача.
Разом з цим, стаття 130 ГПК України, на застосуванні якої наполягає позивач, врегульовує питання розподілу витрат виключно у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. 
Твердження скаржника щодо того, що відповідачем визнано позов шляхом оплати 250      925,72 грн. після відкриття провадження судом першої інстанції, колегією суддів оцінюється критично, оскільки, відповідно до ч.1 ст.191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Водночас, як вбачається із матеріалів справи та не спростовано самим скаржником, письмових заяв відповідача щодо визнання позову (повністю або частково) матеріали справи не містять, що також підтверджується відсутністю будь-яких процесуальних рішень суду першої інстанції в порядку ст. 191 ГПК України, а тому, на переконання колегії суддів, в даному випадку відсутні будь-які правові підстави здійснювати розподіл судових витрат в порядку ст. 130 ГПК України.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21231/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини"      суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод      та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням      статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до ст. ст.      73,      74,      77 Господарського процесуального кодексу України      доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного підприємства "Компанія Ніка Паллант" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21231/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Компанія Ніка Паллант" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/21231/20 - залишити без змін.
Матеріали справи №910/21231/20 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
Повний текст постанови складено 04.10.2021. (після виходу головуючого судді Куксова В.В. та судді Шаптали Є.Ю. з відпустки)

Головуючий суддя                                                            В.В. Куксов 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                М.Л. Яковлєв