20.10.21
22-ц/812/1982/21
Справа №490/6903/21 Головуючий суду першої інстанції - Саламатін О. В.
Провадження №22-ц/812/1982/21  Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.                      

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року                                                             м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого - Локтіонової О. В.,
суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2021 року, постановлену за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення безпідставно отриманих коштів,
У С Т А Н О В И В:
02 вересня 2021 року ОСОБА_1 через свого представника подала до суду позов до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ» або Банк) про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 9093,27 грн.
Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_1 вказувала, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хари Н. С. від 19 червня 2019 року за №14100 з неї на користь Банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 826,07 грн.
Не погодившись із вказаною заборгованістю, позивач оскаржила виконавчий напис нотаріуса, який заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 27.11.2020 був визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Позивач зазначала, що на підставі вищезазначеного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження і з неї на користь Банку стягнуто 9093,27 грн.
Посилаючись на те, що виконавчий напис нотаріуса визнаний незаконним, а отже, АТ «ПУМБ» безпідставно отримано кошти в сумі 9093,27 грн, позивач просила їх стягнути з Банку на її користь.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 передано для розгляду до Подільського районного суду м. Києва.
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із безпідставності та недоведеності посилання позивача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» як підставу розгляду справи за місцем її проживання.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просила ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи свою скаргу, ОСОБА_1 зазначала, що вона як позивач має право альтернативної підсудності, що судом першої інстанції було проігноровано. Зокрема, позивач зазначала, що наділена правом звернутися до Центрального районного суду м.Миколаєва як споживач, оскільки зареєстрованим місцем її проживання є Центральний район м.Миколаєва, а також в силу вимог п.12 ст.28 ЦПК України як позивач за позовом про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса за місцем його виконання, яким також є зареєстроване місце її проживання. 
Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Питання територіальної юрисдикції (підсудності) врегульовано параграфом 3 глави 2 ЦПК України.
Як вбачається зі змісту зазначеного параграфу, територіальна підсудність має декілька видів: підсудність справ, у яких однією зі сторін є суд, або суддя (ст. 26 ЦПК України), підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК України), підсудність справ за вибором позивача (ст. 28 ЦПК України), підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами (ст. 29 ЦПК України), виключна підсудність (ст. 30 ЦПК України).
Згідно з ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
За загальним правилом відповідно до вимог ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Проте, частинами 5 та 12 статті 28 ЦПК України визначено право позивача звернутися до суду з позовом про захист прав споживачів за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися за місцем його виконання.
Закон України «Про захист прав споживачів» регламентує, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. 
Згідно з вимогами статті 90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.
Оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з видів позасудового захисту прав кредитора, а безпосередньо виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, кредитор після вчинення нотаріусом виконавчого напису має право звернутися до органів державної виконавчої служби або до приватного виконавця з метою примусового стягнення заборгованості за кредитом.
При стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема, позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, а також наявність у кредитора права на отримання суми заборгованості за незаконним виконавчим написом нотаріуса.
Таким чином, позови про визнання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, а також повернення стягненого (заборгованість за кредитним договором) за виконавчим написом нотаріуса, стосую ться кредитних правовідносин. 
У випадку пред`явлення таких позовів споживачем фінансових послуг підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів».
А отже, у такому випадку позивач має право на вибір підсудності справи, а саме пред`явлення позову за зареєстрованим місцем проживання.
Крім того, у позивача за вказаними позовами є право пред`явити їх за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса.
Статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено що є місцем виконання виконавчого документу, а саме, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Таким чином, в розумінні ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання виконавчого документу, серед іншого, є місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна.
З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н. С., вчинений 19 червня 2019 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в сумі 33 326,07 грн за договором комплексного банківського обслуговування №100876220101 від 19 вересня 2017 року.
За інформацією приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О. А. на підставі вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса було відкрито виконавче провадження №59591266, в межах якого з ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто борг за виконавчим документом в сумі 9093,27 грн, основну винагороду приватного виконавця в сумі 2345,30 грн та витрати виконавчого провадження в сумі 400 грн. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 визнано протиправною та скасовано постанову вказаного виконавця від 19.07.2019 про відкриття виконавчого провадження №59591266, оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (позивача) та не за місцезнаходженням майна боржника.
Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .
Оскільки відповідно до вищевказаної норми Закону України «Про виконавче провадження» місце виконання виконавчого напису нотаріуса може бути альтернативним, у тому числі за місцем проживання боржника, то звернення ОСОБА_1 з позовом за правилами альтернативної підсудності до Центрального районного суду м.Миколаєва відповідає вимогам ч.12 ст.28 ЦПК України.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про передачу справи на розгляд до Подільського районного суду м. Києва є хибним, оскільки судом не було взято до уваги право позивача вибрати підсудність справи відповідно до вимог частин 5, 12 статті 28 ЦПК України.
За такого, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Керуючись ст.374, 379, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2021 року скасувати, а справу направити до Центрального районного суду м. Миколаєва для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                             О. В. Локтіонова

Судді              С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2021 року.