УХВАЛА

21 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 280/5236/20
адміністративне провадження № К/9901/37396/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,
перевіривши касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі №280/5236/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит Логістік» до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:
скасувати постанову відповідача від 16 червня 2020 року №173890 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34 000,00 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року, позов задоволено. 
Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16 червня 2020 року №173890. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій касаційній скарзі представник прокуратури з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Однак пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачає, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Частиною шостою статті 12 КАС України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності. Такий перелік не є вичерпним.
Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Предметом розгляду в цій справі є скасування постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу у розмірі 34   000 грн.
Таким чином, справа відповідно вимог пункту 6 частини шостої статті 12 КАС України віднесена до справ незначної складності, не зважаючи на розгляд цієї справи судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не дотримано відповідної процедури застосування до автоперевізника адміністративно-господарських санкцій. 
Так вирішуючи спір, суд першої інстанції послався на правову позицію Верховного Суду у справі №539/655/17, згідно з якою належним доказом того, що транспортний засіб належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансбезпеки, а саме: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів. Проте, під час вирішення справи відповідачем не було надано жодного із зазначених вище документів та документів, які б фіксували власне габаритно-вагові параметри транспортного засобу.
Перевіряючи рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора та оцінюючи вже надані ним копію товарно-транспортної накладної від 23 квітня 2020 року №192659, відповідно до якої перевізник ТОВ "Фаворит Логістік" здійснював перевезення соняшника насипом тара: 20.92 т., нетто 41.04 т., навантаження 61.96 т.; копію акта №0061440 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, згідно якого нормативно допустима маса тонн 40 т., а фактична маса вантажу та тари становить 61.96 т. та копію довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю, згідно якої повна маса транспортного засобу становить 61.96 т., суд апеляційної інстанції встановив, що акт містить пояснення водія з приводу того, що зважування не відбулось. 
Заявник апеляційної скарги пояснив суду, що габаритно-вагового контролю у вигляді зважування не відбулось, оскільки водій відмовився від його проходження, відтак посадовими особами відповідача було правомірно здійснено висновок про порушення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу, без відповідного дозволу з огляду на товарно-транспортні документи. 
Разом з тим, відповідно до Порядку №879 у разі відмови водія від проходження габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів складають акт за формою, встановленою Мінінфраструктури, з оперативним повідомленням відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху. 
Аналогічна процедура передбачена пунктом 7 частини четвертої Порядку №1007/1207. Ураховуючи те, що ні відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції, ні заявником апеляційної скарги під час апеляційного розгляду справи, до матеріалів справи не надано акта про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, складного за формою згідно з додатком №2 до Порядку №1007/1207, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про непідтвердження факту відмови водія від проходження габаритно-вагового контролю належними та допустимими доказами, а отже уповноважені особи Укртрансінспекції не набули права на альтернативне визначення маси вантажу на підставі товарно-транспортних документів, без зважування автомобіля із вантажем в порядку проходження габаритно-вагового контролю.
За таких обставин, суди дійшли висновку, що постанову про накладення на ТОВ "Фаворит Логістік" адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн прийнято відповідачем за відсутності правових підстав.
У касаційній скарзі керівник Запорізької обласної прокуратури не навів жодного аргументу на спростування цих обставин, а лише цитує окремі положення нормативно-правових актів, якими урегульовано процедура перевезень вантажів, вказує на необхідність вжиття заходів, що запобігають руйнуванню автодоріг, проте не зазначає у чому саме полягає неправильність застосування судами цих норм, обмежившись лише доводами про суспільний інтерес.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Отже, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі №280/5236/20.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	М.В. Білак  О.А. Губська  О.В. Калашнікова