ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13800/21                                              Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Літвінова А.В.,                                                                                   
                                                                                                                                   Суддя-доповідач Кобаль М.І.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О., 
при секретарі                                   Хмарській К.І.
за участю:
представника позивача:              Литвиненко С.С.
представника відповідача:          Цісар Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс» до Державної податкової служби України, Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Енерго Збут Транс») звернулося до суду із адміністративним позовом до Державної податкової служби України, Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків  (далі по тексту - відповідачі, ДПС України, Центральне міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків) в якому просило:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 14.05.2021 року №193040102 та від 18 лютого 2021 року №54040102;
- визнати протиправним та скасувати рішення ДПС України від 07.05.2021 року №10427/6/99-00-06-01-02-06.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2021 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 18 лютого 2021 року №54040102.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 14 травня 2021 року №193040102.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Центральним міжрегіональним  управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися в призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень від 22.12.2020 №333 та №334 та наказу Офісу великих платників податків ДПС від 18.12.2020 року №1422, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Енерго Збут Транс» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 року у податкові декларації з податку на додану вартість від 20.11.2020 №9307243411 від`ємного значення з податку на додану вартість (далі - ПДВ), у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.
За результатами вказаної перевірки, контролюючим органом  складено акт перевірки від 19.01.2021 року №11/28-10-04-02-04/42588390 про результати документальної позапланової перевірки ТОВ «Енерго Збут Транс» по декларації за жовтень 2020 року (реєстраційний номер №9307243411 від 20.11.2020) з питань відповідності формування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис гривень.
Так, податковим органом, на підставі проведеної перевірки встановлено порушення позивачем вимог, а саме:
- пункту 188.1 статті 188 з урахуванням пункту 187.7 статті 187, пункту  201.4 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України віл 28 січня 2016 року №21 та занижено податкові зобов`язання по декларації з податку на додану вартість за жовтень 2020 року в сумі 25 705 917,42 грн. в результаті чого завищено податковий кредит по декларації з податку на додану вартість за жовтень 2020 року у сумі 25 705 917,42 гри., та як наслідок завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на 25 000 000 грн., що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 705 917,42 грн., яка підлягає зменшенню.
У свою чергу, ТОВ «Енерго Збут Транс» подано до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків заперечення до акту документальної позапланової виїзної перевірки щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету від 19.01.2021 №11/28-10-04-02-04/42588390, в яких просило визнати акт документальної позапланової виїзної перевірки щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету від 19.01.2021 №11/28-10-04-02-04/42588390 неправомірним та скасувати його та здійснити бюджетне відшкодування податку на додану вартість у відповідності до норм абзацу б) пункту  200.4 статті 200 Податкового кодексу України у розмірі 25 000 000 гри.
Листом від 15.02.2021 року №491/6/31-00-04-01-04-12 Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків повідомило, що висновки акту перевірки відповідають вимогам чинного законодавства.
На підставі акту перевірки від 19.01.2021 року №11/28-10-04-02-04/42588390 Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків винесено податкові повідомлення-рішення:
- від 18.02.2021 року №54040102, яким зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість по декларації за жовтень 2020 року на суму 705  917,00 грн. (далі по тексту - оскаржуване ППР);
- від 18.02.2021 року №53040102, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 25 000 000 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 6 250 000,00 грн.
ТОВ «Енерго Збут Транс» подано до ДПС України скаргу від 09.03.2021 року, в якій останнє просило визнати неправомірними та скасувати оскаржувані ППР Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 18.02.2021 року №53040102 та №54040102.
За результатами розгляду скарги, рішенням ДПС України від 07.05.2021 року №10427/6/99-00-06-01-02-06 скаргу задоволено частково та скасовано ППР Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 18.02.2021 року №53040102 у частині застосованих штрафних санкцій, які перевищують розмір визначений пунктом  123.1 статті 123 Податкового кодексу України, у редакції, що діє з 01.01.2021, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та податкове повідомлення-рішення від 18.02.2021 №54040102 - залишено без змін.
У свою чергу, Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків винесено ППР від 14.05.2021 року №193040102, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 25 000 000 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 2     500     000,00 грн. (далі по тексту - оскаржуване ППР)
Вважаючи оскаржувані ППР необґрунтованими, протиправними та такими, що підлягають  скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що акт перевірки від 19.01.2021 №11/28-10-04-02-04/42588390 не містить аналітичної інформації щодо рівня ринкових цін електроенергії, на підставі чого контролюючим органом зроблено висновок щодо реалізації позивачем електроенергії за ціною нижчою ціни придбання. Фактично, відповідачем аналіз визначення ринкової ціни електроенергії не робився, приписи пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України не враховано.
Також, судом зазначено, що контролюючий орган вийшов за межі перевірки, оскільки перевірка проводилась щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.11.2020 №9307243411, проте з акту перевірки вбачається перелік документів, які було використано при проведенні перевірки, а саме серпень 2020 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин -, тобто станом на момент винесення оскаржуваних ППР) (далі по тексту - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Статтею 67 Конституції України  передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до підпункту  20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України  контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Спосіб дій органів державної податкової служби України при виконанні владних управлінських функцій по здійсненню контролю за платниками податків шляхом проведення перевірок правильності та повноти обчислення податкових зобов`язань визначений, зокрема,  статтями 75-86 ПК України.
Так, пунктом  75.1 статті 75 ПК України  передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до частини другої пункту  75.1 статті 75 ПК України  документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
У свою чергу, п.п.  75.1.2 пунктом 75.1 статті 75 ПК України  передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Обставини, які визначені законодавцем як підстави для прийняття податковим органом рішення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, викладені у  статті 78 ПК України.
Так, у відповідності до вимог пункту  78.1.8     статті 78 ПК України, однією з підстав для проведення позапланової перевірки  є те, що платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
При цьому, порядок узгодження суми бюджетного відшкодування ПДВ, строки та порядок проведення перевірок з цього питання, визначається статтею 200 Податкового кодексу України.
Відповідно до вимог пункту  200.11 статті 200 ПК України  (до якої фактично відсилає пункт 78.1.8 ПК України), контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями:
- за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками;
- з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу.
Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.
Аналіз наведених податкових норм свідчить, що контролюючий орган наділений повноваженнями на проведення документальної позапланової перевірки платника податку в разі, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету ПДВ (підпункт  78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України) і  якщо розрахунок такої суми бюджетного відшкодування зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за визначеними у пункті 200.11 статті 200 ПК України операціями.
У такому разі перевірка від`ємного значення ПДВ (а не перевірка безпосередньо бюджетного відшкодування), не буде різною за своєю суттю, за умови якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за визначеними у пункті 200.11 статті 200 Податкового кодексу України операціями.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №808/2911/17 (адміністративне провадження №К/9901/53518/18).
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки від 19.01.2021 №11/28-10-04-02-04/42588390 контролюючим органом зазначено, що в охопленому перевіркою звітному періоді платник податків не оформляв взаємовідносини з ризиковими контрагентами, відображення яких у бухгалтерському і податковому обліку вплинуло на визначення у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування.
Так, під час проведення перевірки ТОВ «Енерго Збут Транс» надано опис від 16.12.2020 року речей і документів, вилучених під час проведення обшуку, на підставі кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.05.2020 року №52020000000000317 на підставі ухвали Вищого антикорупційного суду від 25.11.2020 року по справі №991/968/20 (провадження №1-кс/991/9922/20) підписаний особою, що провела обшук - старшим детективом Національного бюро - Г. Лікунов. Згідно з описом, серед вилучених первинних документів, документи по взаємовідносинах з покупцем - Акціонерне товариство «Українська залізниця» філія «Центр забезпечення виробництва» АТ УКРЗАЛІЗНИЦЯ» (податковий номер - 40075815) та з постачальниками - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова-Енергетична-Компанія» (податковий номер 42419660), Товариство з обмеженою відповідальністю «Павер Інжинірінг» (податковий номер 43334431), Товариство з обмеженою відповідальністю «Віто Енерджи» (податковий номер 42046566), Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» (податковий номер 100227). (Том 1 а.с.78)
Також вбачається, що 11.01.2021 року інспекторами здійснено ознайомлення з оригіналами первинних документів в приміщенні Національного антикорупційного бюро України.
Як вбачається з акту перевірки та встановлено під час розгляду справи, у податкового органу відсутні зауваження до первинних документів позивача. 
Також, всі податкові накладні ТОВ «Енерго Збут Транс» зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних та не були зупинені, що підтверджено представником контролюючого органу в судовому засіданні суду першої інстанції.
Разом з тим, в акті перевірки зазначено, що перевіркою своєчасності, достовірності і повноти визначення суми податкових зобов`язань та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації (рядок 9 (колонка Б) Декларації) встановлено її заниження на 25 705  917,42 гри., що призвело до завищення на цю ж суму показника рядка 19 Декларації. 
Відповідно до двосторонніх договорів купівлі-продажу з ТОВ «Нова Енергетична Компанія» №Т-2020-7 від 27.01.2020, №19092 від 24.09.2019, №19091 від 27.08.2019, №Т-2020-2 від 24 12.2019 та №ЕВ2020-01-Е-1/Т-2020-4 від 26.12.2019 та наданих актів купівлі-продажу електричної енергії, як товарної продукції ТОВ «Енерго Збут Транс» за перевіряємий період було придбано 1 209 915.00 МВт.год. електроенергії, яку в подальшому реалізовано на кінцевих споживачів, в тому числі AT «Укрзалізниця» (податковий номер 40075815) за ціною нижче ціни, яка склалася при придбанні електроенергії у Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Енергетична Компанія».
Отже, контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено порушення ТОВ «Енерго Збут Транс» пункту 188.1 статті І88 з урахуванням пункту 187.7 статті 187, пункту 201.4, статті 201 ПК України, в результаті чого, податковий орган встановлено заниження податкового зобов`язання на суму ПДВ 25 705 917,42 грн. 
Тобто, підставою для прийняття оскаржуваних рішень стали висновки контролюючого органу щодо реалізації позивачем електроенергії за ціною нижчою ціни придбання.
Так, статтею 180 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є, зокрема, будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.
Згідно з підпунктом «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Згідно пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Датою виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов`язаннями перед бюджетом (пункт 187.7 статті 187 ПК України).
Відповідно до пункту 188.1 статті  188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з пунктом 201.4 статті 201 ПК України, платник податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, база оподаткування яких, визначена відповідно до статті 188 і 189 цього Кодексу, перевищує фактичну ціну постачання таких товарів/послуг, можуть скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо по кожній операції з постачання товарів/послуг.
Термін «звичайна ціна» визначено у підпункті    14.1.71    пункту 14.1    статті     14 ПК України, відповідно до якого, під звичайною ціною розуміється ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 ПК України.
У свою чергу, за підпунктом 14.1.219 цього ж пункту, під ринковою ціною розуміється ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.
А ринок товарів (робіт, послуг)    це сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території (підпункт 14.1.218 цього ж пункту).
Статтею 627 Цивільного кодексу України    визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно статті 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Відтак, визначення ціни за договором є істотною умовою договору купівлі-продажу і ці умови визначаються сторонами угоди.
Тобто, встановлення цін, які не підлягають державному регулюванню, на продукцію або товари належить виключно учасникам договірних відносин.
Звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг є ціна, визначена зацікавленими сторонами у цивільно-правовому договорі, яка у свою чергу відповідає ринковій ціні (ціні, що склалася на ринку товарів/послуг).
При цьому, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін, якщо не доведено зворотнього, тобто діє встановлена законом презумпція, що звичайна ціна (визначена сторонами в договорі) відповідає рівню ринкових цін.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що під час проведення перевірки посадові особи контролюючого органу були зобов`язані: 
1) з`ясовувати джерела інформації про ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівнянних економічних (комерційних) умовах (далі - ринкові ціни); 
2) визначати ринкові ціни, виходячи з даних цих джерел та обов`язково враховуючи ідентичність (спорідненість, порівнянність) змісту досліджуваної операції.
Разом з тим, в акті перевірки від 19.01.2021 року №11/28-10-04-02-04/42588390 не міститься аналітичної інформації щодо рівня ринкових цін електроенергії, на підставі якої контролюючим органом зроблено висновок щодо реалізації позивачем електроенергії за ціною нижчою ціни придбання.
Фактично, контролюючим органом аналіз визначення ринкової ціни електроенергії здійснено не було, тобто приписи пункту 188.1 статті 188 ПК України не враховано.
З огляду на вищезазначені норми чинного законодавства та наведені обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованими висновки контролюючого органу щодо реалізації ТОВ «Енерго Збут Транс» електроенергії на кінцевих споживачів за ціною нижче ціни, яка склалася при придбанні електроенергії у ТОВ «Нова енергетична компанія» та такими, що зроблені без врахування винятку, передбаченого пунктом 188.1 статті  188 ПК України.
Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що оскаржувані ППР є необґрунтованими та незаконними, а отже, були правомірно скасовані судом першої інстанції. 
В іншій частині позовних вимог колегія суддів апеляційної інстанції не надає оцінку спірним правовідносинам, оскільки судом першої інстанції відмовлено в їх задоволенні, а позивач не є апелянтом в даній справі.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».
Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П Бужак

                                                                                                              Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 19.10.2021 року