Ухвала                                                     
 
13 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 757/54290/18-ц
провадження № 61-145 св 21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяви суддів Верховного Суду Луспеника Дмитра Дмитровича, Гулька Бориса Івановича про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства охорони здоров`я України, Національного медичного університету імені О. О. Богомольця, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним 
та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Національного медичного університету 
імені О. О. Богомольця на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2019 року у складі судді Новака Р. В. та постанову Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ України), Національного медичного університету імені О. О. Богомольця (далі - НМУ ім. О. О. Богомольця) про визнання незаконним та скасування наказу 
про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку 
за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 
2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 01 грудня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ МОЗУкраїни від 01 жовтня 
2018 року № 48-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено 
ОСОБА_1 на посаді ректора НМУ ім. О. О. Богомольця з 02 жовтня 
2018 року. Стягнуто з НМУ ім. О. О. Богомольця на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 жовтня 2018 року 
по 12 листопада 2019 року у розмірі 278 511,87 грн. Стягнуто з МОЗ України на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді ректора НМУ 
ім. О. О. Богомольця. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга НМУ 
ім. О. О. Богомольця, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення 
і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2021 року справу призначено судді-доповідачеві Луспенику Д. Д., судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І., 
Коломієць Г. В.
Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2021 року касаційну скаргу НМУ 
ім. О. О. Богомольця залишено без руху з наданням строку для усунення 
її недоліків, а саме: запропоновано заявнику сплатити судовий збір 
за подання касаційної скарги та надати суду документ, що підтверджує його сплату. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено 
про наслідки її невиконання. 
На виконання вимог зазначеної вище ухвали заявник надіслав докази, 
що підтверджуються сплату судового збору за подання касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу 
№ 757/54290/18-ц із Печерського районного суду міста Києва. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
У червні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду від 25 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Клян А. Ф., 
про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними 
у ній матеріалами.
Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів 
від 27 серпня 2021 року справу призначено судді-доповідачеві 
Луспенику Д. Д., судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І., 
Воробйова І. А., Коломієць Г. В., Лідовець Р. А.
Суддями Верховного Суду Луспеником Д. Д. і Гульком Б. І. при розгляді справи заявлено самовідвід у цій справі з тих підстав, що вони брали участь у розгляді справи № 757/18790/18-ц (провадження № 61-49127св18) 
за позовом ОСОБА_1 до МОЗ України, третя особа - НМУ 
ім. О. О. Богомольця, про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , на постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року; касаційними скаргами МОЗ України і НМУ ім. О. О. Богомольця на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року, у суді касаційної інстанції, 
за наслідками розгляду якої було висловлено правову позицію щодо суті вирішення спору.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що у задоволенні заяв суддів про самовідвід слід відмовити з таких підстав. 
Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості 
або об`єктивності судді (пункт 5 частини першої статті 36 ЦПК України).
Питання про самовідвід судді може бути вирішене як до, так і після відкриття провадження у справі (частина перша статті 40 ЦПК України).
Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, 
яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 46).
Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що суддя виявляє особисту упередженість щодо будь-якого учасника цього спору. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.
Згідно з об'єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, 
які можна підтвердити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть існувати об'єктивно виправдані побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності 
у певного судді. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що немає фактичних даних, які можуть ставити 
під сумнів у цій справі безсторонність суддів. А сам по собі факт того, 
що судді Луспеник Д. Д. та Гулько Б. І. входили до складу колегії суддів, визначеної для розгляду справи № 757/18790/18-ц, провадження 
№ 61-49127св18, у якій висловлено правову позицію щодо законності звільнення ОСОБА_1 з посади ректора НМУ ім. О. О. Богомольця 
на підставі наказу МОЗ України від 30 березня 2018 року № 14-о, тобто іншого трудового спору про поновлення на роботі позивача, не дозволяє зробити висновок про те, що існують об`єктивно виправдані побоювання 
у відсутності безсторонності вказаних суддів. Тому за таких обставин підстав для задоволення заяв про самовідвід немає.
Крім того, ніхто з учасників справи відводів суддям не заявляв. 
Отже, жодних обґрунтованих сумнівів в упередженості суддів немає, що узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини («Teslyav. Ukraine» від 08 вересня 2020 року, № 52095/11, «Ilie v. Romania» 
від 26 вересня 2019 року, № 26220/10). 
Інших, визначених статтями 36-37 ЦПК України, підстав для самовідводу 
не встановлено.
Керуючись статтями 36, 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяв суддів Верховного Суду Луспеника Дмитра Дмитровича та Гулька Бориса Івановича про самовідвід від участі у справі 
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства 
охорони здоров`я України, Національного медичного університету 
імені О. О. Богомольця, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Національного медичного університету імені О. О. Богомольця 
на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 
2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 грудня 
2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
Б. І. Гулько 
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець