Постанова
Іменем України                                                         
 
03 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 520/15951/18
провадження № 61-13225св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,         
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Єфімовою Ларисою Яківною, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу               від 08 серпня 2019 року, ухвалене у складі судді Сарат Н. О., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року, прийняту у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до           ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна із незаконного володіння у добросовісного набувача.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він є власником транспортного засобу «Skoda Super B», сірого кольору, 2009 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Під час його тривалого перебування разом із дружиною за межами України, а саме 03 серпня 2018 року, його автомобіль перереєстровано на        ОСОБА_3 шляхом підробленої довіреності. До злочину причетний ОСОБА_4 - син його дружини, який, скориставшись їхньою відсутністю, заволодів його документами, виготовив підроблений паспорт, у якому були зазначені його особисті дані, та переоформив вказаний автомобіль на ОСОБА_2 .
Згоди на відчудження належного йому транспортного засобу він не надав.
16 жовтня 2018 року викрадений автомобіль під керуванням ОСОБА_2 затримано співробітниками поліції у м. Кривий Ріг, тимчасово вилучено у ході огляду та поміщено на автомайданчик Саксаганського ВП Криворізького ВП ГУНП у Дніпропетровській області.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на автомобіль «Skoda Super B», сірого кольору, 2009 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та витребувати його із незаконного володіння у добросовісного набувача.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції
 
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів шахрайського заволодіння його автомобілем.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 серпня 2019 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів своїх позовних вимог.
При цьому апеляційний суд посилався на те, що наявність кримінального провадження не є доказом шахрайського заволодіння автомобілем, оскільки на час розгляду справи ОСОБА_4 не було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, а доводи ОСОБА_1 про шахрайське заволодіння його автомобілем будь-якими належними доказами не підтверджені.
 
Крім того, позивач не порушував питання щодо визнання довіреності як правочину недійсним, а заяви ОСОБА_1 щодо скасування довіреностей не містять його посилання щодо їх незаконності.
 
Також апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_2 на час придбання вказаного транспортного засобу не знав і не міг знати про можливе зловживання довірою, можливе шахрайство чи недобросовісність набуття попередніх власників чи повірених.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 в особі адвоката Єфімової Л. Я. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що він не мав наміру відчужувати автомобіль, при оформленні довіреності був відсутній на території України, дані, зазначені у довіреності, не відповідають оригіналу його паспортуа, фото паспортного документа, яке використовувалось при виготовленні довіреності, є таким, що не відповідає зображенню оригінального паспорта.
Досудовим слідством у кримінальному провадженні № 12018161500002170 встановлені обставини шахрайського заволодіння належним йому автомобілем, у той час як він перебував за межами України.
Крім того, 03 грудня 2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру                у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України, та оголошено його у розшук, на що суди уваги не звернули.
При цьому суди не взяли до уваги заяву ОСОБА_4 про визнання вини    у вчиненні злочину.
Факт того, що ОСОБА_4 переховується від слідства, що унеможливлює передачу справи до суду, не може бути підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог.
Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні його вимог, не надали належної правової оцінки сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи, зокрема достовірності реквізитів у довіреності, його доводам щодо звернення до правоохоронних органів із заявою про протиправні дії щодо нього у зв`язку з видачею довіреності й відчуження належного йому майна, факту порушення кримінальної справи за фактом шахрайства.
Суд апеляційної інстанції, посилаючись на те, що він не порушував питання про визнання довіреності недійсною, не врахував, що довіреність, яка видана на підставі підроблених документів, що встановлено слідством, та на підставі якої відчужено автомобіль, є нікчемною, а тому не потребує додаткового визнання її недійсною.
 
Підставами касаційного оскарження рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 серпня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених                              у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі                           № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18), від 11 лютого 2020 року                у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19), від 13 травня 2020 року у справі № 201/17964/15-ц (провадження № 61-10082св18), від 05 грудня    2018 року у справі № 752/2124/16-ц (провадження № 61-20676св18).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 19 червня 2009 року ОСОБА_1 придбав та 24 червня 2009 року зареєстрував автомобіль «Skoda Super B», сірого кольору, 2009 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
 
03 серпня 2018 року автомобіль «Skoda Super B», сірого кольору, 2009 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ,             в Регіональному сервісному центрі МВС в Одеській області перереєстровано на ОСОБА_3 
 
08 серпня 2018 року вказаний автомобіль перереєстровано на                 ОСОБА_5 
 
09 серпня 2018 року від дружини позивача ОСОБА_6 надійшла заява до Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, у якій вона просить прийняти міри щодо її сина ОСОБА_4 , який в період з березня по липень 2018 року, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів автомобілем марки «Skoda Super B», сірого кольору, 2009 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим спричинив їй майнову шкоду.
 
28 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош О. М. із заявою про скасування довіреності від 03 серпня 2018 року, зареєстрованої у реєстрі за № 2824, та довіреності від 30 липня 2018 року, зареєстрованої у реєстрі за        № 2750, на ім`я ОСОБА_4 
 
28 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Таранської А. М. із заявою про скасування довіреності від 30 липня 2018 року, зареєстрованої у реєстрі за    № 5000, на ім`я ОСОБА_4 .
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                                є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права                        у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                                 і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
 
Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. 
 
ЦК України передбачено такий спосіб захисту порушених прав, як віндикація.
 
Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником                      від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна                   чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. 
 
Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. 
 
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
 
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
 
За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
 
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
 
Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло                       з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
 
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. 
 
При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.
 
Відтак особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна                       від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.
 
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач наполягав на тому, що спірне майно вибуло з його власності поза його волею, оскільки довіреності, на підставі яких відчужений належний йому автомобіль, він не видавав, адже станом на час їх видачі він перебував за межами України.
 
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів шахрайського заволодіння його автомобілем.
 
З таким висновком апеляційного суду колегія суддів не погоджується,                 з огляду на таке.
 
Так,  розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише             з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають установити всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема, чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.
 
У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею, внаслідок злочинних дій.
 
09 серпня 2018 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 12018161500002170 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України.
 
Досудовим розслідуванням установлено, що у громадянина ОСОБА_4 у липні 2018 року, більш точного часу слідством не встановлено, виник злочинний план, направлений на незаконне заволодіння автомобілем марки «SKODA Super Elegance» 1,8 TSI/ НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2009 року випуску, який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , ОСОБА_1 .
 
Так, приступивши до реалізації свого злочинного плану, направленого на власне незаконне збагачення шляхом незаконного заволодіння транспортним засобом, переслідуючи корисний мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 вступив у злочинну домовленість                                           з невстановленою слідством особою, яка 30 липня 2018 року звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош О. М. та представилась ОСОБА_1 , який на той час перебував за кордоном, надав паспорт громадянина України на ім`я потерпілого ОСОБА_1 та оформив довіреність на ОСОБА_4 з правом користування та розпорядження вказаним автомобілем, яку посвідчено приватним нотаріусом Ярош О. М.
 
На підставі зазначеної довіреності від 02 серпня 2018 року ОСОБА_4 в ТЦС 5141 відновив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «SKODA Super Elegance» 1.8, д/н НОМЕР_5 , як втрачене та отримав нове свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 на вказаний автомобіль.
Надалі 03 серпня 2018 року невстановленою особою було повторно оформлено довіреність на ОСОБА_4 , у якій зазначено нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на зазначений автомобіль.
 
Продовжуючи реалізацію свого злочинного плану, ОСОБА_4 , отримавши довіреність на право користування та розпорядження автомобілем, разом із невстановленою особою, проник до гаражного приміщення № НОМЕР_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у якому перебував автомобіль «SKODA Super Elegance», та незаконно заволодів ним з метою його відчуження і цього ж дня, 03 серпня 2018 року, ОСОБА_4 знайшов покупця, яким виявився ОСОБА_3 , та продав автомобіль ОСОБА_3 .
 
Також досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин               ОСОБА_1 у період із березня 2018 року по 11 серпня 2018 року був відсутній на території України, що підтверджується відповідними відмітками                                у закордонному паспортному документі, отже, перереєструвати транспортний засіб 03 серпня 2018 року у місті Одесі не міг, а також у цей день не міг оформити вказану довіреність.
 
03 грудня 2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України, за кваліфікуючими ознаками - незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди.
 
Постановою слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУПН в Одеській області від 03 грудня 2018 року оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_4 .
 
Суд апеляційної інстанції належним чином не встановив обставин справи, не надав належної правової оцінки доводам і доказам позивача,не врахував обставин, які встановлені досудовим розслідуванням, зокрема, що      ОСОБА_1 у період із березня 2018 по 11 серпня 2018 року був відсутній на території України, що підтверджується відповідними відмітками                                у закордонному паспортному документі, отже перереєструвати транспортний засіб 03 серпня 2018 року у місті Одесі він не міг, а як і не міг у цей день оформити довіреність.
 
Крім того, посилаючись на те, що позивач не порушував питання про визнання довіреності недійсною, апеляційний суд не врахував, що позивач       у позовній заяві зазначив той факт, що довіреність він не видавав, як підставу позову про визнання права власності та витребування майна із незаконного володіння у добросовісного набувача.
 
З огляду на правовідносини, які склались між сторонами до предмета доказування у цій справі належить з`ясування питання чи підписував позивач довіреність, на підставі якої відчужений спірний автомобіль.
 
Частиною першою статті 103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
 
Якщо дослідження обставин, які входять до предмета доказування потребує спеціальних знань, належним доказом є висновок експерта.
 
Проте, суд не роз`яснив учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування та які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи.
 
При цьому апеляційний суд залишив поза увагою, що у довіреності                       від 30 липня 2018 року, згідно з якою ОСОБА_1 уповноважує            ОСОБА_4 представляти його інтереси як власника перед усіма фізичними та юридичними особами, у тому числі і з питань продажу та підписання договорів у регіональному сервісному центрі при МВС України,         з усіх питань, пов`язаних із вчиненням правочинів щодо розпорядження та експлуатації належним йому на праві особистої власності автомобілем, зазначений паспорт ОСОБА_1   - серія НОМЕР_9 , виданий Київським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 23 грудня 2016 року (а. с. 23, т. 1), у той час як згідно з копією паспорта ОСОБА_1 , яка міститься                   в матеріалах справи (а. с. 9, т. 1), паспорт виданий Київським РВ ОМУ ГУДМС України в Одеській області 09 липня 2009 року, серія НОМЕР_10 .
 
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).
 
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.
 
Враховуючи наведене, висновки апеляційного суду не можна вважати обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням закону.
 
На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, та переоцінювати докази у справі, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 1 частин третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
За викладених обставин постанова апеляційного суду підлягає скасуванню                                  з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Єфімовою Ларисою Яківною, задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий  	Д. Д. Луспеник    	
Судді:   	І. А. Воробйова     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць      Р. А. Лідовець