Постанова
Іменем України       
                                                                        
01 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 161/8759/20
провадження № 61-14920св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будь Сергій Леонідович, 
заінтересована особа (стягувач) - Акціонерне товариство «БМ-2018»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року у складі судді Пушкарчук В. П., та постанову Волинського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року 
у складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст скарги
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будя С. Л., заінтересована особа - Акціонерне товариство  «БМ-2018» (далі - АТ «БМ-2018»), проскасування постанови та зобов`язання вчинити дії.
Скаргу мотивовано тим, що на виконанні Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває відкрите 15 січня 2016 року виконавче провадження № 49825833 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7952/11, виданого 22 грудня 2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області на підставі судового рішення про солідарне стягнення зі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» (далі - ПАТ «БМ Банк»), правонаступником якого є АТ «БМ-2018», заборгованості за кредитним договором у розмірі 831 498,55 грн.
Вказувала, що тоді ж державний виконавець звернув стягнення на її заробітну плату шляхом направлення відповідної постанови за місцем роботи, де з неї здійснюється відрахування не більше 20 % заробітної плати.
Зазначала, що 21 травня 2020 року головним державним виконавцем Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будем С. Л. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на її грошові кошти, у тому числі на рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), який відкритий в Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), на який перераховується її заробітна плата, за винятком 20 %, утриманих на виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату. 
Вказувала, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати 
є рахунками із спеціальним режимом, що виключає можливість державного виконавця накладати арешт на такі рахунки, а рахунок відкритий на її ім`я 
в АТ КБ «ПриватБанк» призначений виключно для зарахування заробітної плати, а тому накладення державним виконавцем арешту на цей рахунок призводить до порушення її конституційних прав та позбавляє її засобів до існування.
Зазначала, що під час особистого прийому державний виконавець відмовився зняти накладений арешт.
Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд:
- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будя С. Л. 
в частині накладення арешту на кошти, що розміщені на рахунку 
№ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), угода 
№ SAMDNWFC000830059 від 12 листопада 2015 року), відкритому в АТ КБ «ПриватБанк»;
- скасувати постанову головного державного виконавця Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будя С. Л. 
від 21 травня 2020 року у виконавчому провадженні № 49825833 
в частині накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , угода № SAMDNWFC000830059 
від 12 листопада 2015 року), відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» 
Сятковській А. М.;
- зобов`язати Луцький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Львів) зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , угода № SAMDNWFC000830059 
від 12 листопада 2015 року), відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що рахунок боржника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) 
в АТ КБ «ПриватБанк» (на грошові кошти на якому державним виконавцем накладено арешт), є поточним рахунком боржника, якій використовується для зберігання грошей та здійснення різних операцій боржника, у тому числі для зарахування заробітної плати. Зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, тому суд першої інстанції вважав, що державний виконавець при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 21 травня 2020 року діяв відповідно до закону та в межах своїх повноважень.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Волинського апеляційного суду від 09 вересня 
2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, 
а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року залишено без змін.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що  ОСОБА_1 не надала належних, допустимих та достовірного доказів того, що вона зверталася до державного виконавця Будя С. Л. із заявою про зняття арешту із її рахунку, що відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», що надавала останньому документи на підтвердження того, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на такому рахунку заборонено законом. Крім того, на момент звернення ОСОБА_1 зі скаргою на рішення державного виконавця інформації від АТ КБ «ПриватБанк» щодо статусу коштів і рахунку, відкритого на ім`я боржника, до державного виконавця не надходило. Отже, державний виконавець Будь С. Л. на момент звернення боржника ОСОБА_1 до суду не мав передбачених законом підстав для зняття арешту з рахунку.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2020 року до Верховного Суду,
ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її скаргу задовольнити.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
У листопаді 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року справу призначено 
до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій 
не врахували того, що рахунок, відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» 
№ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , угода 
№ SAMDNWFC000830059 від 12 листопада 2015 року), призначений виключно для перерахування їй заробітної плати, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 27 травня 2020 року та випискою по картці/рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , відповідно до якої на вказаний рахунок зараховувалась виключно заробітна плата.
Зазначає, що накладення державним виконавцем арешту на грошові кошти, що містяться на вказаному рахунку, - фактично на залишок заробітної плати, з якої в межах виконавчого провадження № 49825833 попередньо вже відраховано 20 %, призводить до порушення її конституційного права на отримання винагороди за працю.
Посилається на те, що суди застосували норми права без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 27 червня 
2019 року у справі № 340/1018/19, від 30 серпня 2019 року у справі 
№ 161/2881/19, від 10 жовтня 2019 року у справі № 916/1572/19.
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
У провадженні головного державного виконавця Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будя С. Л. перебуває відкрите 
15 січня 2016 року виконавче провадження № 49825833 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7952/11, виданого 22 грудня 2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області щодо боржника ОСОБА_1 на підставі судового рішення про солідарне стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 831 498,55 грн (а.с. 5).
21 травня 2020 року головним державним виконавцем Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будем С. Л. винесена постанова про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на належні боржнику ОСОБА_1 грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення цієї постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (а.с. 6).
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 27 травня 2020 року 
ОСОБА_1 має в АТ КБ «ПриватБанк» рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), угода № SAMDNWFC000830059 
від 12 листопада 2015 року, який відкритий для зарахування, у тому числі заробітної плати. Станом на 27 травня 2020 року на цей рахунок накладено арешт.
Відповідно до виписки, наданої АТ КБ «ПриватБанк», заробітна плата зараховується на зазначений рахунок (а.с. 8-9).
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження 
і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, 
у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно достатті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Згідно з частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження»не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також 
у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів 
і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей 
і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках 
у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. 
Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначено у Розділі IX Закону України «Про виконавче провадження».
Частинами першою, третьою статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності 
в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено максимальний розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.
Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.
Статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» визначено кошти, на які не може бути звернено стягнення.
Наведене дає підстави для висновку, що законом визначено як перелік виплат, на які не може бути звернено стягнення, так і граничні розміри відрахувань із тих виплат боржника, на які може бути звернено стягнення та, відповідно, накладено арешт виконавцем. 
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року 
у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) сформульовано висновок про те, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Судом встановлено, що 21 травня 2020 року головним державним виконавцем Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будем С. Л. винесена постанова про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на належні боржнику ОСОБА_1 грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення цієї постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (а.с. 6).
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні скарги, посилався на те, що  ОСОБА_1 не надала належних, допустимих та достовірного доказів того, що вона зверталася до державного виконавця Будя С. Л. із заявою про зняття арешту із її рахунку, що відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», та надавала останньому документи на підтвердження того, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на такому рахунку, заборонено законом. Крім того, на момент звернення ОСОБА_1 зі скаргою на рішення державного виконавця інформації від АТ КБ «ПриватБанк» щодо статусу коштів і рахунку, відкритого на ім`я боржника, до державного виконавця не надходило. 
Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні скарги 
ОСОБА_1 , не звернули увагу на те, що у матеріалах справи міститься довідка від 27 травня 2020 року, видана АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , угода № SAMDNWFC000830059 
від 12 листопада 2015 року), відкритий для зарахування, у тому числі заробітної плати (а.с. 7).
Згідно з випискою із картки/рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за період з 01 жовтня 2019 року 
до 22 травня 2020 року на вказаний рахунок зараховувалась виключно заробітна плата (а.с. 8-9).
Також суди попередніх інстанцій не врахували, що державним виконавцем вже було звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 шляхом направлення відповідної постанови за її місцем роботи, де з неї здійснюється відрахування із заробітної плати не більше 20 відсотків заробітної плати.
Приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого, 
зокрема, стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 
та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».
Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.
За таких обставин, з урахуванням вимог статті 70 Закону України «Про Виконавче провадження», накладення державним виконавцем арешту на грошові кошти, що містяться на вказаному рахунку, призводить до порушення прав ОСОБА_1 . 
Доказів зарахування коштів з іншим цільовим призначенням на вказаний рахунок матеріали справи не містять.
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Оскільки обставини справи судами попередніх інстанцій були встановлені повністю та немає необхідності для встановлення нових, проте судом першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, 
ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, то колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового судового рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 400, 402, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 
2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 09 вересня 
2020 року скасувати.
Скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будя Сергія Леонідовича в частині накладення арешту на кошти, що розміщені на рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), угода 
№ SAMDNWFC000830059 від 12 листопада 2015 року), відкритому 
в Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк».
Скасувати постанову головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будя Сергія Леонідовича 
від 21 травня 2020 року у виконавчому провадженні № 49825833 
в частині накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , угода № SAMDNWFC000830059 
від 12 листопада 2015 року), відкритому в Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» Сятковській Аллі Михайлівні.
Зобов`язати Луцький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Львів) зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , угода № SAMDNWFC000830059 
від 12 листопада 2015 року), відкритому в Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Г. В. Коломієць

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк