ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6949/21 Справа № 204/1438/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 травня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

       У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
       Вказувала, що 03 листопада 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки “Chery QQ”, реєстраційний номер  НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_1  та марки “Toyota Yaris”, реєстраційний номер  НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_2 . 
       Зазначала, що постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року ОСОБА_1  визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. 
       Вказувала, що з метою встановлення вартості матеріального збитку, завданого належному їй транспортному засобу, було проведено автотоварознавчу експертизу, відповідно до висновку №19/12.2/1302 якого встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспорту, складає 202 171,46 грн.
       Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно до Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, позивач звернулася до страхової компанії відповідача та отримала страхове відшкодування в розмірі 99 000 грн.
       В той же час, зважаючи, що розмір завданих збитків перевищує розмір страхового відшкодування, звернулася до суду з позовом про стягнення різниці безпосередньо із заподіювача шкоди.
       Після проведення в рамках даної справи судової автотоварознавчої експертизи №3113-20, відповідно до висновку якого розмір відновлювального ремонту транспортного засобу марки «TOYOTA YARIS 1.0 VVT-s 3dr (ХР)», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 199 478,68 грн., позивачем 26 березня 2021 року було уточнено свої позовні вимоги, внаслідок чого ОСОБА_2 просила суд стягнути з  ОСОБА_1  на її користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 100 478,68 грн., витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 11 767,68 грн., а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 грн.  
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 100 478,68 грн., витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 11 767,68 грн., а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 травня 2021 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позові відмовити.  
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав оцінки висновку, наданому позивачем, відповідно до якого матеріальний збиток дорівнював ринковій вартості належного їй транспортного засобу, що свідчить, що транспортний засіб є фізично знищеним, оскільки його ремонт економічно необґрунтований, а тому його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, у разі якщо власник не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що транспортний засіб був фізично знищений, але як власник — ОСОБА_2 цей факт не визнала, здійснила ремонт та наразі використовує транспортний засіб за призначенням, тому на її користь підлягає стягненню різниця між вартістю транспортного засобу до дорожньої транспортної пригоди (202 307,71 грн.) та після ДТП (88 941,91 грн.), що з урахуванням вже виплаченого страхового відшкодування (99 000 грн.) складає 14 365,80 грн. Позивачем вказаний автомобіль відремонтований, при цьому доказів сплати цих коштів на ремонт автомобіля позивачем не надано. Вказує, що залишення при собі відремонтованого автомобіля, ринкова вартість якого після ДТП складала 88 941,91 грн., та стягнення на користь позивача повної суми матеріального збитку призводить до безпідставного збагачення позивача.
       Позивачем ОСОБА_2 надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на обґрунтованість рішення та відсутності підстав для його скасування.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 листопада 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки “Chery QQ”, реєстраційний номер  НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_1  та марки “Toyota Yaris”, реєстраційний  номер НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_2 . 
       Постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська  від 19 грудня 2017 року ОСОБА_1  визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу (а.с.28). 
       Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачається, що власником автомобіля марки “Тoyota Yaris”, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 (а.с.29).
       Висновком автотоварознавчої експертизи №19/12.2/1302 від 27 листопада 2017 року встановлено, що сума матеріального збитку, завданого власнику колісного транспорту марки Тoyota Yaris, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, червоного кольору, який належить ОСОБА_2 , на момент дослідження, складає 202 171,46 грн. (а.с.11-27).
       Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ “СК “Ю.ЕС.АЙ.” договором №АМ0864057 від 15 вересня 2017 року на суму 100 000 грн., франшиза в розмірі 1 000 грн. (а.с.117-118).
       23 січня 2018 року на засіданні комісії було прийнято рішення про затвердження страхового акту №17.59.0864057-027 та виплати страхового відшкодування в розмірі 99 000 грн. (а.с.118).
       Відповідно до розрахунку страхового відшкодування, складеного ТДВ “СК “Ю.ЕС.АЙ.” вбачається, що страховою компанією встановлено, що знос транспортного засобу складає 48,30%, ринкова вартість автомобіля на момент ДТП — 199 354,05 грн., вартість відновлювального ремонту (без врахування зносу деталей, що замінюються) 195 963,25 грн., вартість відновлювального ремонту (з врахуванням зносу деталей, що замінюються) 113 298,91 грн. (а.с.119).
       Сума страхового відшкодування ТДВ “СК “Ю.ЕС.АЙ.” була отримана позивачем, що підтверджується платіжними дорученням №3501, №3522, №3539 (а.с. 120-122).
       Згідно акту прийому-сдачі виконаних робіт №14/02-т від 14 лютого 2018 року, складеного ТОВ “Таржет”, вбачається, що витрати на ремонт транспортного засобу на дату складання акту склали 161 157,59 грн. (а.с.137).
       Висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №3113-20 по цивільній справі № 204/1438/19 вбачається, що ринкова вартість транспортного засобу марки “Тoyota Yaris 1.0 VVT-s 3dr (XP)”, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 03 липня 2017 року до отримання пошкоджень внаслідок ДТП, яка сталася 03 листопада 2017 року, складала 202 307,71 грн., розмір матеріальних збитків внаслідок ДТП станом на 03 листопада 2017 року складає 113 365,80 грн., розмір відновлювального ремонту станом на 03 листопада 2017 року складає 199 478,68 грн. Станом на 03 листопада 2017 року ринкова вартість транспортного засобу у пошкодженому стані після ДТП складає 88 941,91 грн. (а.с.242-263). 
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вина відповідача ОСОБА_1 у вчиненні 03 листопада 2017 року дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року, при цьому внаслідок даної ДТП транспортному засобу позивача спричинено механічні пошкодження, розмір відновлювального ремонту якого склав 199 478,68 грн., що підтверджується відповідним висновком експерта №3113-20 від 16 листопада 2020 року, зважаючи на виплату ТДВ “СК “Ю.ЕС.АЙ.” на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 99 000 грн., відповідач має сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 100 478,68 грн. при цьому, визначений позивачем розмір моральної шкоди в 25 000 грн. суд першої інстанції вважав завищеним, та з урахування характеру, глибини фізичних та душевних страждань визначив його в розмірі 5 000 грн. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
       Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
       Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
       Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
       Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
       Таким чином, оскільки відповідач як особа, відповідальна за шкоду, в разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика зобов`язана відшкодувати позивачу різницю між розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням.
       Звертаючись до суду з дійсним позовом, позивач, з урахуванням отриманого висновку судової автотоварознавчої експертизи №3113-20, яким визначено, що розмір відновлювального ремонту транспортного засобу марки «TOYOTA YARIS 1.0 VVT-s 3dr (ХР)», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 199 478,68 грн., просила стягнути з відповідача різницю між розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням в 99 000 грн., що складає 100 478,68 грн.
       Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
       За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
       Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
       Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
       Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.         При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
       Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
       Статтями 28,29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, – це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. 
       У постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
       Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема в постанові від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18 (провадження №61-10773св20),  постанові від 21 липня 2021 року у справі №757/33065/18-ц (провадження №61-691св21), постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18).
       Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. 
       Таким чином суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 100 478,68 грн., як різниці між сумою вартості відновлювального ремонту та страховою виплатою, здійсненою в межах ліміту відповідальності (із розрахунку 199 478,68 грн. -  99 000 грн). 
       Позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
       Позивачем надано докази на підтвердження завданих їй збитків, у вигляді витрат, які вона мусить зробити, для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 199 478,68 грн., а відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано.
       Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі №760/5618/16-ц (провадження №61-4463св18), від 22 квітня 2019 року у справі №761/14285/16-ц (провадження №61-34581св18).
       Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль є фізично знищеним та власнику повинна відшкодовуватись різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
       Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.
       Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
       Таким чином, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню у зв`язку з пошкодженням автомобіля, з`ясуванню підлягають вартість транспортного засобу та вартість його ремонту.
       Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №3113-20 по цивільній справі №204/1438/19 вбачається, що ринкова вартість транспортного засобу марки “Тoyota Yaris 1.0 VVT-s 3dr (XP)”, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 03 липня 2017 року до отримання пошкоджень внаслідок ДТП, яка сталася 03 листопада 2017 року, складала 202 307,71 грн., при цьому, розмір відновлювального ремонту складає 199 478,68 грн.
       Крім того, надаючи відповідний висновок, експерт окремо звертав увагу на технологічну доцільність виконання ремонту досліджуваного автомобіля “Тoyota Yaris”, оскільки з наведеного нижче дослідження бачиться економічна доцільність ремонту, оскільки його вартість — 199 478,68 грн., менше ринкової вартості непошкодженого автомобіля, яка становить на час дослідження 202 307,71 грн. (а.с.252, абзац 9).
       Разом із тим, колегія суддів при прийнятті рішення, оцінила й висновок автотоварознавчої експертизи №19/12.2/1302 від 27 листопада 2017 року, яким встановлено, що сума матеріального збитку, завданого власнику колісного транспорту марки “Тoyota Yaris”, реєстраційний знак НОМЕР_2 , 2008 року випуску, червоного кольору, який належить ОСОБА_2 , на момент дослідження, складає 202 171,46 грн., що дорівнює ринковій вартості автомобіля, в той же час надає перевагу саме висновку №3113-20, проведеному на підставі ухвали суду, зважаючи на те, що підставою призначення вказаної експертизи була саме незгода відповідача із вартістю розміру спричиненої матеріальної шкоди за висновком №19/12.2/1302 від 27 листопада 2017 року, тобто метою його проведення було усунення всіх протиріч, вказаний висновок є більш фундаментальним та глибоким за предметом дослідження, відповідає на більшу кількість питань, використовує ширшу науково-технічну, довідкову літературу та використані методики. Крім того, висновок №3113-20 складений з урахуванням висновку автотоварознавчої експертизи № 19/12.2/1302 від 27 листопада 2017 року, тобто вказаний висновок також був предметом дослідження та оцінювався експертом. 
       Виходячи з зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля марки “Тoyota Yaris” , реєстраційний номер НОМЕР_2 , є меншою за його ринкову вартість до ДТП, вказаний автомобіль не може вважатись фізично знищеним.
       Доводи апелянта про відсутність доказів фактичного понесення витрат на ремонт автомобіля колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем ОСОБА_1 шкоди (збитків) до яких законом віднесено також і витрати, які особа як вже зробила так і мусить зробити для відновлення свого порушеного права, при цьому доказом розміру завданих позивачу реальних збитків (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 199 478,68 грн. є висновок експерта, який відповідачем не спростований.
       Посилання апелянта на те, що залишення при собі відремонтованого автомобіля, ринкова вартість якого після ДТП складала 88 941,91 грн., та стягнення на користь позивача повної суми матеріального збитку призводить до безпідставного збагачення позивача є необґрунтованими, оскільки транспортний засіб не є фізично знищеним, в той же час, колегія суддів зауважує, що відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ “Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки” від 01 березня 2013 року №4, ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. 
       Таким чином, відповідач не був позбавлений права заявити клопотання в суді першої інстанції про передачу йому майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність після відшкодування збитків позивачу, в той же час відповідним правом не скористалася та із клопотанням не звернулася, в той час як суд позбавлений можливості самостійно вирішувати вказане питання зважаючи на принцип диспозитивності судового процесу та право учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
       Таким чином, суд першої інстанції, враховуючи баланс прав сторін, вирішив питання про відшкодування збитків у повній відповідності до норм матеріального права. 
       Крім того, за змістом статей 23,1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
       Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
       Стягуючи з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, правильно виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.

       Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 травня 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 06 жовтня 2021 року.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Куценко Т.Р.

                                                                                 Макаров М.О.