ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/2251/20 (626/2252/20)        Головуючий суддя І інстанції Гусар П. І.
Провадження № 33/818/685/21        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       06 жовтня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Красноградського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

       Цією постановою
ОСОБА_1 , 1980 року народження, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1

- визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.
       Постановою встановлено, що 27.09.2020 року о 13.10 год. водій ОСОБА_1 по вул. Тітова, буд. 5 в с. Піщанка, Красноградського району Харківської області керуючи автомобілем ВАЗ 21013 державний номерний знак НОМЕР_1 не впорався з керуванням та здійснив зіткнення в задню частину транспортного засобу «Фольцваген» державний номерний знак НОМЕР_2 , залишивши при цьому місце ДТП, до якої він причетний. Внаслідок ДТП вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями порушив п.п. 1.10А, 12.1 ПДР України.

       В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову судді Красноградського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності складу правопорушень, посилаючись на те, що справа розглянута в суді першої інстанції без його участі. Вказує, що автомобілем не керував, а працівники поліції зупинили його як пішохода. Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення за ст.. 124 КУпАП відсутній час його складення. Вказує, що свідки не були очевидцями події та пояснень не надавали.

       В судове засідання в суд апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.
       05.10.2021 року, до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_2 , в якому він просив розглянути справу без його участі.
       Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 269 та 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без участі потерпілого ОСОБА_2 .

       Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив скасувати судову постанову, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.
Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справи, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення Правил дорожнього руху України.
       Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.
       Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості схеми місця ДТП, письмові пояснення ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 .
       Зокрема, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №178115 від 27.09.2020 року (арк. 1), ОСОБА_1 керуючи автомобілем не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з автомобілем «Фольцваген» в задню його частину, чим було нанесено матеріальну шкоду транспортним засобам.
       Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 178116 від 27.9.2020 року (арк. 2), ОСОБА_1 після скоєння ДТП, до якої він причетний, порушив правила місця ДТП, а саме залишив його.
З відомостями цих протоколів ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчать його власноручні підписи у цих протоколах.
       Будь-який заперечень щодо змісту цих протоколу ОСОБА_1 ані в самих протоколах, ані в своїх письмових поясненнях не навів, що свідчить про його згоду з цими відомостями.
       Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженими державою особами і дії службових осіб що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, а саме: скарг до керівництва працівників поліції, позовних заяв до суду в порядку, передбаченому КАС України, заяв до правоохоронних органів в порядку, передбаченому КПК України, - ОСОБА_1 не подавав.
       Поряд з цим, відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 3) вбачається, що потерпілим у ДТП є ОСОБА_2 .
       Відповідно до відомостей письмових пояснень ОСОБА_2 (арк. 5), він рухався по трасі м. Полтави у напрямку м. Дніпра. В`їхавши до населеного пункту побачив, як на перехресті виконує маневр вантажний автомобіль та зупинився. У цей момент він почув удар в задню частину свого автомобіля. Також пояснив, що особа, яка керувала транспортним засобом, який здійснив зіткнення з його автомобілем зник з місця події.
       В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив, що він керував автомобілем та не помітив атранспортний засіб, який раптово зупинився перед ним, внаслідок чого допустив зіткнення з ним. аПісля зіткнення з автомобілем злякався, що приїдуть працівники поліції та вилучать в нього посвідчення водія, а тому вирішив залишити місце пригоди та залишив його.
       Пояснення, які ОСОБА_1 надав в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції об`єктивно узгоджуються з його письмовими поясненнями (арк. 4)\, які він надавав працівникам поліції, а також поясненням потерпілого та схемою місця ДТП (арк.3).
Також ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції зазначив, що автомобіль він три роки тому придбав та на протязі цього часу лише він ним керує.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 , керуючи своїм автомобілем, допустив зіткнення з автомобілем, під керуванням ОСОБА_2 після чого зник з місця події.
       З огляду на вищенаведені обставини, вочевидь неможна погодитись з апеляційними доводами ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, а тому його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність саме в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.
       Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення саме ОСОБА_1 п.п. 12.1, 2.10А ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
       Поряд з цим, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 178115 від 27.09.2020 року (арк. 1) об`єктивно вбачається, що він складений працівником поліції об 17:00 год., що спростовує доводи апелянта про те,що в цьому протоколі відсутній час його складення.
       Крім того, в цьому протоколі працівник поліції не зафіксував свідків події, а тому, враховуючи пояснення ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що свідків події ДТП не має. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що свідки у справі безпосередньо не бачили події ДТП. Проте, свідки на яких він посилається, це лише свідки, які були залучені працівниками поліції в іншому провадження за ст. 130 КУпАП, яке не є предметом цього апеляційного розгляду, а тому такі доводи є необґрунтованими.
       Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
       Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
       В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.
       Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
       У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
       Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
       Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ - є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.
       Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 12.1, 2.10А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Красноградського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП - залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
               
Суддя                                                                С.К. Шабельніков