Постанова                                             
Іменем України                                    
10 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 202/3628/20
провадження № 61-9598св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивач -акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року у складі судді Слюсар Л. П. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2021 року у складі колегії суддів: 
Городничої В. С., Лаченкової О. В., Петешенкової М. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду із позовом до 
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовну заяву мотивовано тим, що 21 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 160 000 грн зі сплатою 15,00 % річних на строк до 21 лютого 2020 року. 
Посилаючись на те, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 22 травня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 806 512,94, із яких: тіло кредиту - 151 372,05 грн; проценти - 655 140,89 грн, банк просив стягнути вказану заборгованість із відповідача.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
 
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська           від 22 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2021 року, позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 лютого 2008 року у розмірі 151 372,05 грн. 
У задоволенні решти позову відмовлено. 
 
Судові рішення мотивовано тим, що відповідач порушив умови укладеного між сторонами кредитного договору, не повернув наданий йому кредит у передбачений договором строк, а тому з позичальника на користь банку підлягає стягненню тіло кредиту у заявленому позивачем розмірі. Разом з тим не підлягає задоволенню вимога банку про стягнення процентів за користування кредиту, оскільки банк незаконно в односторонньому порядку змінював процентну ставку за користування кредитними коштами, зокрема з 21 липня 2008 року до 25,08 % річних, з 01 лютого 2009 року до 30,00 % річних. Позивач не надав доказів узгодження сторонами процентної ставки на рівні 25,08% та 30% річних та підстав її підвищення, також не надано жодного доказу сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог статті 1056-1 ЦК України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення в частині відмови у стягнення заборгованості за процентами і передати справу в цій частині на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Однак суди попередніх інстанції не встановили розмір заборгованості відповідача за процентами за період кредитування до 21 лютого 2020 року, виходячи із процентної ставки, узгодженої сторонами кредитного договору (15% річних), та дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у вказаній частині у повному обсязі.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції 
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 02 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
21 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 160 000 грн зі сплатою 15,00% річних на строк до 21 лютого 2020 року. 
 
Банк в односторонньому порядку підвищував процентну ставку за користування кредитом, а саме: з 21 липня 2008 року до 25,08 % річних, 
з 01 лютого 2009 року до 30,00 % річних. 
 
За змістом положень пункту 8.9 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом за наявності певних умов, визначених цим пунктом. При цьому кредитор протягом 14 календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє позичальника, шляхом направлення останньому поштою відповідного повідомлення кредитору за адресою позичальника, що вказана у цьому договорі, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив Кредитору при зміні адреси. У такому повідомленні кредитором зазначається новий розмір відсоткової ставки та дата з якої розпочато застосування цього нового розміру ставки.
 
Доказів письмового повідомлення позичальника про зміну процентної ставки матеріали справи не містять.
 
Звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «ПриватБанк», крім заборгованості за тілом кредиту у розмірі 151 372,05 грн, просив стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами у розмірі 655 140,89 грн, які нараховані за підвищеними процентними ставками, неузгодженими сторонами. 
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Оскільки судові рішення оскаржуються лише в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів, то відповідно до положення статті 400 ЦПК України їх законність в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту колегією суддів не перевіряється.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Частиною першої статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно із частиною першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
За частиною першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
За частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
 
Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
 
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 30 листопада 2016 року                                  № 6-82цс16. 
 
За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення кредитного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів із дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.
 
Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України                            від 17 серпня 2002 року № 1155, рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.
 
Згідно з пункту 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових  переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу. 
 
Аналогічні положення містять пункти 2, 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. 
 
З огляду на зазначене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. 
 
Установлено, що позичальник не отримував повідомлення банку щодо підвищення процентної ставки за кредитом з 21 липня 2008 року 
до 25,08 % річних.
 
Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
 
Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
 
Підвищення процентної ставки з 01 лютого 2009 року до 30,00 % річних відбулося після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (10 січня 2009 року).
 
З огляду на те, що сторони не дійшли згоди щодо підвищення процентної ставки з 21 липня 2008 року до 25,08 % річних, з 01 лютого 2009 року до 
30,00 % річних, то суди попередніх інстанцій дійшли правильно висновку про те, що дії банку щодо підвищення процентів є неправомірними, банк помилково нараховував суму заборгованості за процентами за період 
з 21 липня 2008 року до 21 лютого 2020 року з урахуванням підвищеної процентної ставки, яка із позичальником не погоджувалася.
 
Разом з тим, встановивши, що зміна відсоткової ставки з 15,00 % до 30,00 % річних була проведена банком з порушенням умов договору, апеляційний суд не вирішив питання про часткове задоволення позову, виходячи з попередньої відсоткової ставки, яка узгоджена сторонами у договорі. 
 
У частині другій, третій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
 
Суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, 
а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд, встановивши наявність між сторонами кредитних правовідносин, пославшись на недоведеність розміру процентів, формально відмовив у задоволенні позовних вимог банку про стягнення процентів за користування кредитними коштами, фактично самоусунувшись від розгляду справи про стягнення процентів за користування кредитними коштами за ставкою, яка була узгоджена сторонами на рівні 15% річних.
 
Так, суд не пропонував сторонам надати розрахунок процентів, виходячи із ставки 15% річних, не роз`яснив наслідки вчинення або невчинення певних процесуальних дій.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Враховуючи, що внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів апеляційним судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає в цій частині скасуванню з передачею справи на новий розгляд.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити надані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Керуючись статтями 400, 411, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитними коштами скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
С. Ф. Хопта