У Х В А Л А  
18 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 202/4957/20
провадження № 61-16528ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 18 610,50 грн.
Позов обгрунтований тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 16 червня 2007 року укладений договір б/н, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.
Відповідно до підпунктів 3.2, 3.3 договору клієнт надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, у зв`язку з чим в подальшому кредитний ліміт збільшено до 11 000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 05 липня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 18 610,50 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 13 086,36 грн; заборгованості за простроченими відсотками - 5 474,14 грн; заборгованості за нарахованою пенею - 50,00 грн.
АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 16 червня 2007 року у розмірі 18 610,50 грн.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 16 червня 2007 року, яка станом на 05 липня 2020 року становить 13 086,36 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 13 086,36 грн, які у добровільному порядку не були повернені банку. Врахувавши те, що в анкеті-заяві від 16 червня 2007 року процентна ставка не зазначена, як і не визначені умови щодо стягнення на користь банку неустойки у разі порушення позичальником своїх зобов`язань, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове про відмову в позові.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач не довів факт наявності заборгованості за кредитним договором, наданий розрахунок заборгованості підтверджує те, що заборгованість за тілом кредиту відсутня.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що звертаючись до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2017 року, проте матеріали справи не містять відомостей про укладення між сторонами кредитного договору 16 червня 2017 року. Копія відповідного договору в матеріалах справи відсутня.
У жовтні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270,00 грн.
Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості у розмірі 18 610,50 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн*100=227 000,00 грн). Отже, справа є малозначною.
У касаційній скарзі заявника немає посилання на зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, як і на докази на їх підтвердження.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувана заявником постанова Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року постановлена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                       А. С. Олійник
С. О. Погрібний
В. В. Яремко