Справа № 569/15281/18 	Головуючий у 1 інстанції: Панас О. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1082/21  Категорія: 76 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 вересня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки, за апеляційною скаргою відповідача – Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2018 року та додаткове рішення суду від 12 листопада 2018 року,

                                         В С Т А Н О В И В : 

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що постановою Апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року у справі №569/283/18 було припинено з 20 грудня 2017 року на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України дію укладеного між ним та відповідачем безстрокового трудового договору, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю.
Як наслідок, згідно наказу від 17 липня 2018 року №250-к його з 20 грудня 2017 року звільнено із посади начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ «Укртелеком».
На час звільнення у відповідача перед ним існувала заборгованість з виплати вихідної допомоги в сумі 11678,37 грн., що констатовано постановою апеляційного суду від 17.07.2018, якою ці кошти було стягнуто із відповідача. 
Однак, у порушення вимог статті 116 КЗпП України повний розрахунок з виплати вихідної допомоги було проведено не в день звільнення, а лише 17 липня 2018 року.
З метою отримання належної компенсації середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні, а також затримки видачі трудової книжки він звернувся до відповідача із проханням видати довідку про розмір його середнього заробітку та проведення відповідної виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
У листі від 01.08.2018 №704/20 відповідач зазначив, що його заробітна плата за жовтень 2017 року складала 2953,68 грн., за листопад – 2116,09 грн. та визначив, що його середньоденна заробітна плата за останні два місяці становить (2953,68 грн. + 2116,09 грн.) : (18 днів + 10 днів) = 181,06 грн.. При цьому, жодних відомостей про можливість добровільного здійснення розрахунку не вказав і на день подання цього позову жодної виплати середнього заробітку не провів.
Разом із тим, із зазначеним визначенням середньоденної заробітної плати він не погоджується та вважає, що вона становить 271,59 грн., виходячи із посадового окладу 5200 грн., а не від 2/3 від нього, як про це зазначив відповідач, та відповідно становить 37479,42 грн..
З наведених підстав просив стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та затримку видачі трудової книжки за період з 21.12.2017 по 17.07.2018, а також відшкодувати судові витрати.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2018 року позов задоволено частково. 
Стягнуто із ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 25167,34 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 704,80 грн. судового збору.
Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2018 року стягнуто із ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі відповідач – ПАТ «Укртелеком», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати ці судові рішення та закрити провадження у справі.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Справа в апеляційному порядку уже переглядалася.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу відповідача було задоволено, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2018 року та додаткове рішення суду від 12 листопада 2018 року скасовано, а провадження у справі закрито. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укртелеком» 1057,20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. Понесені ОСОБА_1 судові витрати віднесені за його рахунок (т.1 а.с.147-149).
Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року ухвалену за результатами апеляційного розгляду постанову Рівненського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки за період з 03 березня 2018 року по 17 липня 2018 року скасовано, а справу в цій частині направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
В іншій частині постанову Рівненського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року залишено без змін (т.1 а.с.203-209).
За розпорядженням голови Рівненського апеляційного суду від 30.06.2021 на підставі ст.31 ЦПК України, у зв`язку із неможливістю утворити новий склад суду для розгляду цієї справи визначено її підсудність – Волинському апеляційному суду (т.1 а.с.268).
Таким чином, судом апеляційної інстанції переглядається рішення суду першої інстанції лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки за період з 03 березня 2018 року по 17 липня 2018 року.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в частині, яка переглядається, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду в цій частині змінити з таких підстав.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.       
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Судом встановлено, що постановою Апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року у справі №569/283/18 було припинено з 20 грудня 2017 року на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України дію укладеного між позивачем та відповідачем безстрокового трудового договору. Зазначене судове рішення у цій частині не скасовано і набрало законної сили 17.07.2018 (т.1 а.с.3-7).
Відповідачем 17.07.2018 видано наказ №250-к про звільнення ОСОБА_1 з 20 грудня 2017 року з посади начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ «Укртелеком»; виплату вихідної допомоги в сумі 11678,37 грн. та видачу йому трудової книжки 17.07.2018 (т.1 а.с.8).
17.07.2018 позивачу виплачено належні при розрахунку кошти та видано трудову книжку (т.1 а.с.11, 60-61).
Постановою Волинського апеляційного суду від 12.01.2021 стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 8871,94 грн. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період по 02.03.2018 – дату ухвалення судом першої інстанції рішення, яке переглядалося в апеляційному порядку (т.1 а.с.234-238).
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток як за час затримки розрахунку при звільненні, так і за час затримки видачі трудової книжки (т.1 а.с.1-2).
Судом першої інстанції ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток по 17.07.2018 саме за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (частина 5 статті 235 КЗпП). В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Апеляційний суд доходить висновку, що оскільки після звільнення позивача між сторонами існував спір щодо належних йому сум, як звільненому працівнику, що підтверджується відповідними судовими рішеннями між цими ж сторонами, але відповідач, незалежно від підстав звільнення, зобов`язаний був видати позивачу трудову книжку саме у день звільнення, а не після вирішення спору судом, то на користь позивача на підставі статті 235 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток саме за час затримки видачі трудової книжки, і за період з 03.03.2018 по 17.07.2018.
Апеляційний суд ураховує більш тривале порушення прав позивача  саме невидачею трудової книжки, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити, оскільки неможливо одночасно застосовувати положення статей 117 та 235 КЗпП України.
Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 січня 2020 року в справі № 569/2021/17 (провадження № 16759св19).
Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Постановою Волинського апеляційного суду від 12.01.2021, яка набрала законної сили, визначено середньоденний заробіток позивача, який становить 181,06 грн., виходячи із заробітної плати позивача за жовтень 2017 року – 2953,68 грн. та за листопад 2017 року – 2116,09 грн., а тому зазначена обставина не підлягає доказуванню у цій справі.
Таким чином за період з 03.03.2018 по 17.07.2018 за час затримки видачі трудової книжки із відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток у розмірі 16476,46 грн. (181,06 грн. /середньоденний заробіток позивача/ х 91 /робочі дні: березень – 19; квітень – 20; травень – 20; червень – 20; липень – 12/).
Подане апеляційному суду 07.06.2021 (т.1 а.с.222-225) клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви в частині вимог про стягнення середнього заробітку за період з 03.03.2018 по 17.07.2018 з тих підстав, що між цими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав у провадженні Верховного Суду та Рівненського міського суду знаходяться інші справи – не підлягає до задоволення, оскільки відповідачем не приєднано жодного належного, допустимого та достовірного доказу про те, що існують судові рішення про стягнення на користь позивача середнього заробітку за цей період.
У зв`язку із частковим задоволенням позову (43,95% від заявленої ціни позову), відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 309,76 грн..
Оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за період з 03.03.2018 по 17.07.2018, але при цьому неправильно застосував норми матеріального права, то зазначена обставина відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставою для зміни мотивувальної і резолютивної частини рішення суду від 12.10.2018 у редакції цієї постанови.
12 листопада 2018 року судом першої інстанції ухвалено додаткове рішення про стягнення із відповідача на користь позивача 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у позовній заяві позивач зазначав про судові витрати на професійну правничу допомогу, але доказів не подав. Оскільки справу розглянуто у порядку спрощеного провадження, тому заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення.
При цьому судом ураховано урегульований статтями 137, 141 ЦПК України порядок розподілу судових витрат, повно та об`єктивно досліджено подані позивачем докази і надано їм правову оцінку.
Посилання відповідача на те, що надані позивачем докази не підтверджують факту надання йому правничої допомоги саме у цій справі та саме адвокатом, оскільки сам позивач являється юристом – відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідач не спростував, що це не опечатка, а фактично існує інша справа, учасником якої являється позивач, під таким номером, який зазначено у розрахунку суми гонорару та акті прийому-передачі послуг. Крім того, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Ураховуючи наведене, апеляційна скарга в частині скасування додаткового рішення суду від 12.11.2018 не підлягає до задоволення.
07.09.2021 до апеляційного суду надійшло клопотання позивача про вирішення питання щодо розподілу судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, а саме 5000 грн. за складання касаційної скарги та 1000 грн. за участь адвоката у судовому засіданні.
23.09.2021 відповідач засобами поштового зв`язку надіслав письмове заперечення щодо задоволення цього клопотання.
Дослідивши подані докази, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
У зв`язку з відсутністю доказів про укладення позивачем договору з адвокатом станом на 04.03.2019 – дату подання касаційної скарги, а також відсутністю у тексті касаційної скарги будь-яких посилань на судові витрати на професійну правничу допомогу – у стягненні витрат за таку послугу слід відмовити.
Щодо представництва інтересів позивача адвокатом у судовому засіданні апеляційного суду, то ці витрати підлягають до часткового задоволення.
Із протоколу судового засідання Рівненського апеляційного суду вбачається, що представництво інтересів позивача у цьому судовому засіданні здійснював адвокат Шевчук В.С. на підставі ордера серії ВК №1009799, виданого 24.06.2021 на підставі договору про надання правової допомоги №20-11/47 від 30.09.2020 (т.1 а.с.258, 265).
Копії цього договору та квитанції про оплату 1000 грн. приєднано позивачем до клопотання.
Із поданого розрахунку в акті №3 прийому-передачі послуг з надання правової допомоги від 06.09.2021 зазначено вартість 1000 грн. за 1 годину участі адвоката у судовому засіданні.
Із протоколу судового засідання вбачається, що 24.06.2021 воно розпочалося об 11:03:51, а закінчилося об 11:13:53, тобто тривало 10 хвилин (т.1 а.с.265).
Таким чином, вартість послуги за 10 хвилин фактично становить 166,67 грн. (1000 : 6).
У зв`язку із частковим задоволенням позову (43,95% від заявленої ціни позову), відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 73,25 грн. (43,95% від суми 166,67 грн.).
Витрати по судовому збору за подання касаційної скарги та які стягнуті постановою Рівненського апеляційного суду від 05.02.2019 відповідно до вимог п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 та п.п. «в», «г» п.4 ч.1 ст.416 ЦПК України не можуть бути предметом вирішення судом апеляційної інстанції при перегляді рішення суду першої інстанції, скасованого судом касаційної інстанції лише щодо частини позовних вимог.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд         

                                                П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача – Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2018 року змінити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 16476 (шістнадцять тисяч чотириста сімдесят шість) грн. 46 коп. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період з 03.03.2018 по 17.07.2018 та 309 (триста дев`ять) грн. 76 коп. судового збору.
Додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2018 року залишити без змін.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 73 (сімдесят три) грн. 25 коп. витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.  

Головуючий – суддя  

Судді