ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1706/21                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 листопада 2021 року                                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: суддів Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Романович І.І., за участі представника позивача Петрикей І.А., представника відповідача Лисиця О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги 
                                                 В С Т А Н О В И В:
10.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги відповідача про сплату недоїмки № Ф-8231-13 від 09.12.2020.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач у період з 2014 по 2019 роки не здійснював  підприємницьку діяльність, оскільки перебував у зоні АТО, а в подальшому був найманим працівником, тому страхові внески за нього сплачували роботодавеці. 
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 позовні вимоги задоволено у повному обсязі: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26.10.2020 № 294/2501; визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Чернігівській області про сплату недоїмки № Ф-8231-13 від 09.12.2020.
Приймаючи таке рішення суд першої виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що податковим органом було прийнято рішенням від 26.10.2020 № 294/2501 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску завід за період з 2014-2019, яким було нараховано позивачу штрафні санкції та пеню за несвоєчасну сплату єдиного внеску, зокрема, за період з 31.03.2016 по 21.02.2018, коли позивач проходив військову службу за контрактом, та в інші періоди, коли за позивача страхові внески сплачував роботодавець.
Внаслідок встановлених обставин, суд першої інстанції, на підставі ч.2 ст. 9 КАС України, вийшов за межі позовних вимог, визнав протиправних та скасував рішення відповідача про застосування штрафних санкцій, після чого, дійшов висновку про необхідність скасування спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8231-13 від 09.12.2020.
Відповідач не погодився  з рішенням суду першої інстанції і подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.  
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, в стані припинення не перебуває, прийняття позивача на військову службу за контрактом не є підставою для звільнення його від сплати єдиного внеску, внаслідок чого рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26.10.2020 № 294/2501 і  вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8231-13 від 09.12.2020 прийняті відповідно до норм чинного законодавства в межах повноважень відповідача. 
У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 

Обставини встановлені судом.
Позивач з 12.08.2004 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 87-88).
31.03.2016 позивачем було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а.с. 36-39).
Згідно записів військового квитка позивача він проходив військову службу за контрактом з 31.03.2016 по 21.02.2018 (а.с. 20-25).
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2017 № 1809 позивач дійсно в період з 17.01.2017 по 21.04.2017 брав участь в антитерористичій операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с. 34).            
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) від 23.02.2021, серед іншого, в червні та вересні 2014 року Військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України, з червня 2016 року по березень 2018 року Військовою частиною НОМЕР_3 , з березня 2020 року ТОВ «Юніопс» було сплачено страхові внески за позивача, а з січня 2019 року по лютий 2020 року та з червня 2020 року по грудень 2020 року позивачем сплачувались страхові внески за себе (а.с. 42-45).
Головним управлінням ДПС у Чернігівській області рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26.10.2020 № 294/2501 було застосовано до позивача штраф в розмірі 6704,77 грн. за період з 21.10.2014 по 10.02.2020 та нараховано пеню у розмірі 16505,71 грн. (а.с. 79).
Головним управлінням ДПС у Чернігівській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів було сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8231-13 від 09.12.2020 на суму боргу 18126,06 грн., у тому числі 1620,35 грн. штрафу та 16505,71 грн. пені (а.с. 19).
Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивачем було подано до Державної податкової служби України відповідну скаргу, яку рішенням від 18.01.2021 № 1173/6/99-00-06-02-01-06 було залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8231-13 від 09.12.2020 - без змін (а.с. 31-33).
                Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове  обґрунтування.
Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
          Стаття 19 Конституції України  передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
                    Податковий кодекс України  регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено поняття самозайнятої особи - це платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. 
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Пункт  14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України    дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає  Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  (далі - Закон).
До вказаного  Закону  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.
Згідно пункту 2 частини першої  статті 1 Закону  єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Статтею 2 Закону  передбачено, що дія цього  Закону  поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим  Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.    Виключно цим  Законом  визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктами 3 і 10 частини першої  статті 1 Закону  надано визначення поняттям: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому  законом  порядку єдиний внесок; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього  Закону  зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Згідно абзаців другого, сьомого, восьмого пункту 1 частини першої  статті 4 Закону № 2464-VI  платниками єдиного внеску є:
- роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;
- підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного  законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»  та «Про військовий обов`язок і військову службу».
Пунктом 4 частини першої  статті 4 вказаного Закону   платниками єдиного внеску, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзаців першого-третього пункту 1, пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої  статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до  Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої  статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства. Нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої  статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу;
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої  статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно частини четвертої статті 25 цього ж Закону податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
Відповідно до частини десятої  статті 25 Закону  № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Частиною одинадцятою цієї статті передбачено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (у редакції  Закону  до 01 січня 2015 року - 10%).
В силу частини чотирнадцятої статті 25 Закону про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим  Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим  Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску або на єдиний рахунок. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення. Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень податкового органу щодо нарахування пені та застосування штрафів.
Згідно частини п`ятнадцятої  статті 25 Закону  суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску.    Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки.
Пунктом 3 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої  наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449  та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (надалі - Інструкція в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Пунктом 4 Розділу VI Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно додатку 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Згідно пункту 1 розділу VII Інструкції за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із  Законом  покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.    
Пунктом 13 Розділу VIІ Інструкції встановлено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Підпунктом 2 пункту 9 розділу I  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації»  розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» було доповнено пунктом 9-2 такого змісту: Під час особливого періоду, визначеного  Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску, визначені  статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2  статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями. Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи - підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів фізичною особою - підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації. Якщо демобілізована фізична особа - підприємець перебуває на лікуванні (реабілітації) у зв`язку з виконанням обов`язків під час мобілізації, заява і копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, подаються протягом 10 днів після закінчення її лікування (реабілітації).
Відповідно до частини третьої  статті 39 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу»  (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду») за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

Висновки суду.
Приймаючи рішення у цій справі суд першої інстанції дійшов висновку про поширення на фізичну особу-підприємця, прийнятого на військову службу за контрактом під час виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи настання особливого періоду, пільги щодо звільнення від сплати єдиного внеску, передбаченої пунктом 9-2 частини другої  розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Колегія суддів, враховуючи вищенаведені норми закону, погоджується з таким висновком. 
Отже, оскільки матеріалами справи підтверджено, за період з 2014 по 2020 за позивача сплачувались страхові внески, і в період проходження ним військової служби за контрактом, і роботодавцем і особисто, то відсутня заборгованість, внаслідок чого, суд правомірно дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог для повного захисту порушених прав позивача, і тому доцільно було скасування рішення відповідача про застосування штрафних санкцій і вимоги про сплату боргу (недоїмки).
Колегія суддів вважає, що доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вищевказаних правильних висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Проте, в адміністративних справах про протиправність рішення обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача.
Крім того, щодо всіх інших доводів сторін, судова колегія наголошує, що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Питання щодо заміни відповідача, на думку колегії, підлягає вирішенню на стадії виконання через те, що процедура ліквідації відповідача не є завершеною. 
Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог  ст. 242 КАС України.
Згідно зі  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
          Повний текст виготовлено 22.11.2021.
Керуючись ст.ст.  139,  242-244,  250,  308,  310,315,  316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 р.- залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги - залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                                                                                                                                                                                                                                           

Колегія суддів:                                                                                              О.В. Карпушова  

                                                                                                             Л.В. Губська

                                                                                                                                                                                                                            О.В. Епель