ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року 
м. Черкаси 

Справа № 696/286/21		
Провадження № 22-ц/821/1646/21		
Категорія: 311000000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Державне підприємство водних шляхів «Укрводшлях»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» - адвоката Акопян Марії Анатоліївни на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 29 червня 2021 року (ухваленого в приміщенні Кам`янського районного суду Черкаської області під головуванням судді Ніколенко О.Є., повний текст рішення складено 30.06.2021 року)  у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» про стягнення середнього заробітку під час проходження військової служби, компенсації за невикористану відпустку за період роботи, середнього заробітку у зв`язку із не проведенням та затримкою розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди ,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог
30 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Кам`янського районного суду Черкаської області із позовом до Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» про стягнення середнього заробітку під час проходження військової служби, компенсації за невикористану відпустку за період роботи, середнього заробітку у зв`язку із не проведенням та затримкою розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що 12 серпня 2016 року він був прийнятий на роботу на посаду 3-го помічника капітана, 3-го помічника механіка теплоходу «Айдар» до ДП «Укрводшлях». 
В подальшому, вказує позивач, він працював на різних посадах, після чого вирішив припинити трудові відносини та 9 листопада 2020 року його було звільнено за власним бажанням, однак при звільненні йому не були виплачені всі належні суми та не було проведено повного розрахунку. Зазначає, що на його звернення до відповідача з цього приводу, він не отримав належної відповіді, яка стосується суті справи.  
Також у своїй позовній заяві ОСОБА_1 , вказує, що своїми незаконними діями відповідач завдав йому суттєвих моральних страждань, які полягали в порушенні його нормальних життєвих зв`язків та необхідності прикладення додаткових зусиль для відновлення попереднього стану, оскільки після звільнення він залишився без жодних заощаджень та був вимушений позичати кошти у родичів, щоб оплачувати проїзд. 
З метою захисту своїх порушених трудових прав, ОСОБА_1 звернувся до Кам`янського районного суду Черкаської області із позовом та уточнившись з позовними вимогами, остаточно просив постановити судове рішення, яким стягнути з ДП «Укрводшлях» на його користь суму нарахованої, але не виплаченої зарплати у розмірі 82 253,81 грн.; компенсацію за 52 календарних дні невикористаної відпустки у розмірі 12 728,56 грн.; а також середній заробіток у зв`язку із непроведенням та затримкою розрахунку при звільненні з 10 листопада 2020 року по день винесення судового рішення; відшкодувати за рахунок відповідача моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 29 червня 2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» на користь ОСОБА_1 середній заробіток під час проходження військової служби за період з 30 червня 2017 року по 29 червня 2020 року у сумі 82253,81 грн.
Стягнуто з Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» на користь ОСОБА_1 компенсацію за 52 календарних дні невикористаної відпустки за період роботи з 16 травня 2018 року по 9 листопада 2020 року у сумі 12728,56 грн.
Стягнуто з Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» на користь ОСОБА_1 середній заробіток у з`язку із непроведенням та затримкою розрахунку при звільненні з 10 листопада 2020 року по день винесення судового рішення по справі, тобто по 29 червня 2021 року у сумі 33779,64 грн. 
Стягнуто з Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки матеріалами справи об`єктивно підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті середнього заробітку за час проходження військової служби, а також компенсації за 52 дні невикористаної відпустки, то вказані суми підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 .
Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача на його користь суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на час звернення з позовом до суду, на думку суду першої інстанції, вказані вимоги є також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
За висновками суду, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не було надано суду належних та достатніх доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань в результаті дій відповідача.

       Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» - адвокат Акопян М.А. оскаржила його в апеляційному порядку, подавши 3 серпня 2021 року апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 29 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Фактичні обставини справи
Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивач перебував у трудових відносинах з позивачем до 09 листопада 2020 року та був звільнений відповідно до Наказу №211-о від 06 листопада 2020 року, за власним бажанням, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. (а.с. 9-12)
Із копії військового квитка серії НОМЕР_1 вбачається, що 30 червня 2017 року на підставі Наказу командира в/ч НОМЕР_2 №31-РС ОСОБА_1 був призваний на військову службу за контрактом до Збройних Сил України, звідки звільнений 29 червня 2020 року в запас Наказом командира в/ч НОМЕР_3 №6-РС (а.с.13-14).
Згідно довідки ДП «Укрводшлях» від 27 квітня 2021 року №10-10/218, станом на 23 квітня 2021 року сума нарахованої ОСОБА_1 , але не виплаченої заробітної плати становить 82253,81 грн. (а.с. 47-48)
Як вбачається з довідки ДП «Укрводшлях» від 14 травня 2021 року №10-10/242, середньоденна заробітна плата, затверджена Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 становить 244,78 грн. сума компенсації за невикористану щорічну відпустку строком 52 календарних дні ОСОБА_1 розрахована за формулою (загальна сума = кількість днів х середньоденну заробітну плату) становить 12728,56 грн. (а.с.65)

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана представником Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» - адвокатом Акопян М.А. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України.
Згідно з ч. 3 ст. 119 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. 
Рішень про демобілізацію усіх призваних під час мобілізації військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, особливий період не закінчився, а отже, на позивача ОСОБА_1 поширювались гарантії, передбачені частини третьою статті 119 КЗпП України щодо збереження за працівником місця роботи (посади) та середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, установлені згідно з указаними нормами, які є безумовними.
За змістом частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. 
Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, остаточний розрахунок із позивачем в день звільнення проведений не був, належні до сплати  ОСОБА_1  кошти не були йому виплачені.
Наявна заборгованість ДП «Укрводшлях» щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 становить 82253,81 грн. Зазначена сума відповідачем не спростована і фактично саме ДП «Укрводшлях» визнає вказану суму боргу перед позивачем в довідці від 27.04.2021 року. 
Також підприємством фактично визнається факт непроведення в день звільнення із позивачем розрахунку по компенсації за 52 дні невикористаної відпустки в сумі 12728,56 грн.
Встановивши, що ОСОБА_1 не були виплачені належні йому від ДП «Укрводшлях» суми в день звільнення, суд першої інстанції з урахуванням статті 117 КЗпП України дійшов правильного висновку про необхідність стягнення на користь працівника невиплачених сум , а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 листопада 2021 року (наступного робочого дня після звільнення) по 29 червня 2021 року (по день ухвалення судового рішення), що складає 138 робочих днів, а в грошовому виразі становить суму 33779,64 грн. (244,78 грн. х 138 днів).
При визначенні суми компенсації за дні невикористаної відпустки позивача суд першої інстанції правильно керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. (далі - Порядок)
Так, пунктом 2 Порядку встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи,   що   передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата,   працівник   не   працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що розрахунок середнього заробітку у справі є помилковим та не може бути прийнятим до уваги, оскільки розрахунок суми компенсації за невикористані дні відпустки ОСОБА_1 був проведений на підставі зазначених норм законодавства, наданих суду доказів та погодженими самим відповідачем. Належних доказів на спростування розрахунку, скаржником не надано.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам в їх сукупності, правильно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, поданої представником Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» - адвокатом Акопян М.А., суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу, подану представником Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» - адвокатом Акопян Марією Анатоліївною  – залишити без задоволення.
Рішення  Кам`янського районного суду Черкаської області від 29 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» про стягнення середнього заробітку під час проходження військової служби, компенсації за невикористану відпустку за період роботи, середнього заробітку у зв`язку із не проведенням та затримкою розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди – залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції – залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча                  О.В. Карпенко

Судді                 В.Г. Бородійчук
                                                                                                                                                                        Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 23 жовтня 2021 року/