УХВАЛА

22 листопада 2021 року 
м. Київ

Справа №  917/53/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги  Квартирно - експлуатаційного відділу м.  Полтави (далі - КЕВ м. Полтави, скаржник)
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2021

у справі № 917/53/21
за позовом Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до 1) КЕВ м. Полтави,  2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОБУД-Україна",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Північно-Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області
про визнання недійсними результатів державної закупівлі та договору підряду,

ВСТАНОВИВ:

КЕВ м. Полтави 07.10.2021 (згідно з трек-коду на поштовому конверті) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить, зокрема скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 та залишити без змін ухвалу Господарського суду Полтавської області від 17.03.2021 у справі № 917/53/21.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 18.10.2021 для розгляду касаційної скарги у справі № 917/53/21 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової   Т.М. - головуючий, Бенедисюка І.М., Колос І.Б.

Ухвалою Верховного Суду від 27.10.2021 касаційну скаргу КЕВ м. Полтави у справі №   917/53/21 залишено без руху; надано скаржнику строк тривалістю 10 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання: клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для поновлення строку та доданням належних та допустимих доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції; касаційної скарги в новій редакції з зазначенням підстави касаційного оскарження судового рішення, визначену у частині другій статті 287 ГПК України (з визначенням відповідного абзацу), з належним обґрунтуванням того, у чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, з огляду на предмет касаційного оскарження.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 27.10.2021 у справі №   917/53/21, КЕВ   м.   Полтави 02.11.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті)  подано заяву про усунення недоліків, яка зареєстрована канцелярією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду - 04.11.2021.

До матеріалів заяви про усунення недоліків додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження у справі №   917/53/21 та касаційну скаргу (в новій редакції) на постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 у справі № 917/53/21.

З огляду на викладене скаржник подав заяву про усунення недоліків касаційної скарги у межах строку, наданого Судом ухвалою від 27.10.2021 у справі №   917/53/21.

Касаційну скаргу в новій редакції обґрунтовано, зокрема тим, що суд апеляційної інстанції при ухвалені оскаржуваного судового рішення порушив положення статей 6, 19, 1311 Конституції України, статтю 23 Закону України "Про прокуратуру", статей 1, 5 Закону України "Про основні засади здійснення фінансового контролю в Україні, статей 53, 114, 226, 275, 278 ГПК України, при цьому не застосував пункт 2  частини першої статті 226 ГПК України. 

При цьому, КЕВ м. Полтави у касаційній скарзі в новій редакції із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 910/6144/18, від 06.08.2019 у справі № 912/2529/18, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 31.10.2018 у справі № 910/6814/17, від 21.12.2018 у справі № 922/901/17, від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 26.02.2019 у справі № 920/284/18, від 03.04.2019 у справі № 909/63/18, від 17.04.2019 у справі № 916/641/18, від 31.07.2019 у справі № 916/2914/18, від 06.08.2019 у справі № 912/2529/18, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 17.08.2020 у справі № 912/73/19 та у постанові Вищого господарського суду України від 22.06.2017 у справі №   911/540/15.

Перевіривши касаційну скаргу КЕВ м. Полтави в новій редакції на відповідність вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, Верховний Суд виходить з такого.

Предметом касаційного оскарження є постанова Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2021, якою скасовано ухвалу Господарського суду Полтавської області від 17.03.2021 у справі № 917/53/21 про залишення позову без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України  (далі - ГПК України).

Отже, оскаржується судове рішення, право на оскарження якого передбачено пунктом 2 частини першої статті 287 ГПК України.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд звертає увагу, що частина друга статті 287 ГПК України визначає і розмежовує підстави оскарження судових рішень передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України та підстави оскарження судових рішень визначених пунктами 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України.

Відтак, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний абзац частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену відповідним абзацом частини другої статті 287 ГПК України в залежності від предмета оскарження.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Водночас при поданні касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами  перегляду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду (п. 14 ч. 1 ст. 255 ГПК України), КЕВ м.Полтави  у поданій касаційній скарзі в новій редакції не посилається на підставу подання касаційної скарги, визначеною відповідною частиною/абзацом статті 287 ГПК України у разі оскарження судових рішень, передбачених пунктом 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України, а зазначає пункти, які регламентують підстави для касаційного оскарження судового рішення, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу.

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у статті 300 ГПК України, Суд не наділений правом самостійно визначати підстави касаційного оскарження.

Також Верховний Суд в ухвалі від 27.10.2021 у справі №   917/53/21  вказав, що при поданні касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанції, КЕВ м.Полтави не посилається на підставу подання касаційної скарги, визначеною відповідною частиною/абзацом/пунктом статті 287 ГПК України у разі оскарження судових рішень, передбачених пунктом 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України.

Оскаржувана постанова Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2021, яка прийнята за результати перегляду в апеляційному порядку ухвали Господарського суду Полтавської області від 17.03.2021 у справі № 917/53/21 про залишення позову без розгляду, належить до переліку судових рішень, на які учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки), мають право подати касаційну скаргу (пункт 2 частини першої статті 287 ГПК України).

Водночас, зазначена скаржником в касаційній скарзі в новій редакції підстава касаційного оскарження судового рішення, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) належить до переліку судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, а не пункті 2 частини першої статті 287 Кодексу.

Отже, перевіркою щодо змісту касаційної скарги в новій редакції на відповідність вимог Господарського процесуального кодексу України, Верховним Судом встановлено, що скаржником не повній мірі усунуто недоліки касаційної скарги щодо визначення передбаченої статтею 287 ГПК України підстави судового рішення зазначеного у пункті 2 частини першої статті 287 ГПК України  у спосіб, встановлений пунктом 5 частини другої статті 290 цього Кодексу з огляду на предмет касаційного оскарження, а тому касаційна скарга КЕВ м.Полтави не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню.

Водночас, Верховний Суд зазначає, що скаржником усунуто недоліки касаційної скарги в частині надання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів отримання оскаржуваного судового рішення. 

Відповідно до частини п`ятої статті 292 ГПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про повернення касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Отже, враховуючи, що КЕВ м. Полтави не усунуто недоліки касаційної скарги в частині визначення відповідної підстави касаційного оскарження судового рішення зазначеного у пункті 2 частини першої статті 287 ГПК України  у спосіб, встановлений пунктом 5 частини другої статті 290 цього Кодексу з огляду на предмет оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги зазначені в ухвалі не у повній мірі усунуто, а тому касаційна скарга з доданими до неї матеріалами підлягає поверненню скаржнику, у відповідності до частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу КЕВ м. Полтави, що у даному випадку перешкод у доступі до правосуддя відсутні, адже у разі повернення касаційної скарги, скаржник не позбавлений права повторно звернутися з касаційною скаргою з дотриманням вимог, передбачених статтями 288, 290, 291 ГПК України.

Також Суд звертає увагу скаржника, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Керуючись статтею 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Квартирно - експлуатаційного відділу м.   Полтави на постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 у справі № 917/53/21 повернути з усіма доданими до неї матеріалами скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              Т. Малашенкова

Суддя                                                                                               І. Бенедисюк

Суддя                                                                                               І. Колос