УХВАЛА
11 листопада 2021 року 
м. Київ
Справа №  5004/1671/12 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С. В., Огородніка К. М.

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Волинській області
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду 
від 19.05.2021
та на ухвалу Господарського суду Волинської області
від 21.10.2020
у справі №5004/1671/12 
за заявою      Товариства з обмеженою відповідальністю "Флавія"
до   Публічного акціонерного товариства "Ковельсільмаш"
про    визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:
19.10.2021 Головне управління ДПС у Волинській області звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 та на ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.10.2020 у справі № 5004/1671/12, підтвердженням чого є відтиск календарного штемпелю відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга. 
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Головного управління ДПС у  Волинській області у справі № 5004/1671/12 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Жуков С. В., судді - Огороднік К. М., що підтверджується протоколом передачі судової справи  раніше визначеному складу суду від 23.10.2021.
Згідно вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 288 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст оскаржуваної постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 у справі № 5004/1671/12 складено та підписано 24.05.2021. Враховуючи зазначене, останній день строку встановленого для оскарження Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 в касаційному порядку припадав на 14.06.2021.
Головне управління ДПС у Волинській області вперше звернулось до Верховного суду 16.06.2021 з касаційною скаргою постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 та на ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.10.2020 у справі № 5004/1671/12, поза межами процесуального строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного суду від 17.08.2021 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 та на ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.10.2020 у справі № 5004/1671/12 залишено без руху, надано Головному управлінню ДПС у Волинській області строк для усунення недоліків касаційної скарги до 01 вересня 2021 року, а саме  надати суду оригінал документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 8 408,00 грн. та роз`яснено  скаржнику, що останній має право у термін до 01 вересня 2021 року звернутись до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку навівши підстави для поновлення строку та надавши належні та допустимі докази отримання повного тексту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.
28.09.2021 ухвалою Верховного суду у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у  Волинській області про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору відмовлено, а касаційну скаргу Головного управління ДПС у  Волинській області  на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 та на ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.10.2020 у справі № 5004/1671/12 повернуто скаржнику без розгляду разом з доданими до неї матеріалами.
Скаржник звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 у справі № 5004/1671/12 - вдруге 19.10.2021, підтвердженням чого є відтиск календарного штемпелю відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга, тобто поза межами процесуального строку на касаційне оскарження.
Проте, касаційна скарга Головного управління ДПС у  Волинській області містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 та на ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.10.2020 у справі № 5004/1671/12, яке мотивоване тим, що скаржник звернувся у межах строку передбаченого ст. 288 ГПК України до касаційного господарського суду Верховного суду, однак з огляду на несплату судового збору  касаційну скаргу податково органу повернуто.
Суд касаційної інстанції зазначає, що у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Відповідно до п. 7 ч.2, п.1 ч.4 ст.290 ГПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено дату отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується та додані докази на підтвердження дати отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, за наявності. 
Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності причин пропуску строку касаційного оскарження, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, із яких достовірно можна встановити існування обставин, зазначених у клопотанні про поновлення строку.
Суд зазначає, що клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Розглянувши вищевказане клопотання, суд касаційної інстанції визнає вказані у клопотаннях підстави для поновлення строку неповажними, відтак вважає, що клопотання про поновлення пропущеного строку на подання касаційної скарги з цих підстав не підлягають задоволенню, оскільки заявник касаційної скарги звернувся до суду поза межами процесуального строку на касаційне оскарження та не  надав поштового конверту в якому отримано копію оскаржуваного судового рішення із зазначенням ідентифікатора поштових відправлень, згідно якого було б можливо перевірити дату отримання повного тексту оскаржуваного судового рішення. 
Частиною третьою статті 292 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.
При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 4 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Згідно Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. 
Кодекс України з процедур банкрутства № 2597-VIII набрав чинності 21.04.2019, а введено його в дію з 21.10.2019. 
З дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 441).
Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.
Згідно пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Тобто, скаржник повинен зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, зокрема, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
В касаційній скарзі на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 та на ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.10.2020 у справі № 5004/1671/12  скаржником - Головним управлінням ДПС у м. Києві зазначено, що підставою для звернення з касаційною скаргою є підстава передбачена п. 3 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Проте, скаржником не зазначено щодо застосування яких саме норм права відсутній висновок Верховного Суду, а отже, виходячи із вимог ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, не зазначено належним чином та не обґрунтовано підставу (підстави), на якій (яких) ним подається касаційна скарга.    
З огляду на викладене, касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 та на ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.10.2020 у справі № 5004/1671/12  підлягає залишенню без руху на підставі ч. ч. 2 та 3 ст. 292 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, касаційна скарга Головного управління ДПС у Волинській області містить клопотання про правонаступництво.

Оскільки касаційна скарга Головного управління ДПС у Волинській області на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 та на ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.10.2020 у справі № 5004/1671/12 підлягає залишенню без руху, то розгляд вищезазначеного клопотання буде здійснено касаційним судом при розгляді питання про можливість відкриття касаційного провадження, у разі усунення недоліків, які допущені при поданні касаційної скарги, у встановлені судом строки. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 288, 291, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:
1. Підстави наведені у клопотанні Головного управління ДПС у Волинській області  про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 та на ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.10.2020 у справі № 5004/1671/12 - визнати неповажними.

2. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 та на ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.10.2020 у справі № 5004/1671/12 залишити без руху.

3. Головне управління ДПС у Волинській області має право у термін до 25 листопада 2021 року звернутись до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку навівши інші підстави для поновлення строку та надавши докази отримання повного тексту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

4. Головному управління ДПС у Волинській області зазначити підставу (підстави), на якій (яких) нею подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) частиною другою статті 287 цього Кодексу підстави (підстав), та з відповідним обґрунтуванням такої (таких) підстави (підстав).

5. Документи про усунення недоліків касаційної скарги направляти до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою:м. Київ, вул.О.Копиленка, 6.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                         В.В. Білоус

Судді                                                                                                      С.В. Жуков                                               

                                                                                                                     К. М. Огороднік