Постанова                                     
Іменем України              
 
24 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 438/552/20
провадження № 61-14542св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів:  Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,      Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: міський голова м. Борислава Львівської області Яворський Ігор Романович, перший заступник міського голови м. Борислава Львівської області з питань діяльності виконавчих органів ради Садлівський Роман Станіславович, фінансове управління Бориславської міської ради, Комунальне некомерційне підприємство «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради, 
третя особа- Бориславська міська рада Львівської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міського голови м. Борислава Львівської області Яворського Ігоря Романовича, Першого заступника міського голови м. Борислава Львівської області з питань діяльності виконавчих органів ради Садлівського Романа Станіславовича, Фінансового управління Бориславської міської ради, Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради, третя особа - Бориславська міська рада Львівської області, про визнання незаконними та скасування розпоряджень і наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року у складі колегії суддів:                        Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:            1) визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови                                м. Борислава Львівської області Яворського І. Р. від 09 квітня 2020 року № 106-р «Про звільнення  ОСОБА_1 з посади директора Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради» (далі - КНП «ЦМЛ м. Борислава»); 
2) визнати незаконним та скасувати видане в. о. міського голови - першим заступником міського голови м. Борислава Львівської області Садлівським Р. С. розпорядження від 16 квітня 2020 року № 111-р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 09 квітня 2020 року № 106-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КНП «ЦМЛ м. Борислава»; 
3) визнати незаконним та скасувати наказ КНП «ЦМЛ м. Борислава»                            від 10 квітня 2020 року № 91-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; 
4) визнати незаконним та скасувати підпункт 1 пункту 3 наказу КНП «ЦМЛ                     м. Борислава» від 10 квітня 2020 року № 93-к «Про надання відпустки, замісництво, переведення»; 
5) поновити його на посаді директора КНП «ЦМЛ м. Борислава» з 10 квітня                 2020 року; 
6) стягнути з КНП «ЦМЛ м. Борислава» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 квітня 2020 року по дату прийняття судом рішення; 
7) допустити негайне виконання рішення суду в частині його поновлення на посаді директора КНП «ЦМЛ м. Борислава» та в частині стягнення з КНП «ЦМЛ                       м. Борислава» середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах середнього заробітку за один місяць.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 03 липня 2018 року між ним і начальником фінансового управління Бориславської міської ради Петрівим Ю. І. як Органом управління майном укладено контракт                           з керівником КНП «ЦМЛ м. Борислава» на період з 03 липня 2018 року                                  до 02 липня 2023 року. На підставі контракту та заяви позивача цього ж дня міський голова м. Борислава Львівської області Яворський І. Р. видав розпорядження № 175-р «Про призначення ОСОБА_1 на посаду директора КНП «ЦМЛ м. Борислава».
09 квітня 2020 року його разом з головним бухгалтером КНП «ЦМЛ                                  м. Борислава» Гнатів О. І. викликали до Бориславської міської ради, де начальник фінансового управління Петрів Ю. І. зачитав довідку про результати перевірки від 09 квітня 2020 року № 03-13/209 (копію якої видали на руки) та подання начальника фінансового управління від 08 квітня 2020 року № 01-35/206 (копію якого видали на руки), потім без надання можливості надати будь-які пояснення зачитали розпорядження міського голови м. Борислава Львівської області Яворського І. Р. від 09 квітня 2020 року № 106-р «Про звільнення                        ОСОБА_1 з посади директора КНП «ЦМЛ м. Борислава». Копію розпорядження про його звільнення не надали. 
Незаконні, необґрунтовані та протиправні дії місцевої влади щодо нього та його роботи призвели до необхідності його звернення до сімейного лікаря з метою отримання відповідної медичної допомоги та подальшого лікування. Відповідно з 09 квітня 2020 року він перебував на лікарняному. 
З повним текстом розпорядження міського голови від 09 квітня 2020 року                      № 106-р позивач ознайомився 17 квітня 2020 року.
21 квітня 2020 року йому стало відомо про наявність розпорядження в. о. міського голови - першого заступника міського голови Садлівського Р. С.                      від 16 квітня 2020 року № 111-р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 09 квітня 2020 року № 106-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КНП «ЦМЛ м. Борислава», яким, на його думку, внесено суттєві зміни, з яким, проте, його також не було ознайомлено.
На виконання розпорядження міського голови про звільнення позивача                          з посади директора КНП «ЦМЛ м. Борислава» за підписом в. о. директора                    Трускавецького Ю. В. 10 квітня 2020 року видано наказ № 91-к «Про звільнення                        ОСОБА_1 », а також наказ № 93-к «Про надання відпустки, замісництва, перевести», якими позивача як директора КНП «ЦМЛ м. Борислава» звільнено                 з 10 квітня 2020 року згідно з підпунктом 9 пункту 23 розділу V «Внесення змін і доповнень до контракту та припинення його дії» контракту з керівником комунального некомерційного підприємства «ЦМЛ м. Борислава» БМР                            від 03 липня 2018 року та переведено з 10 квітня 2020 року на 0,5 ставки лікаря-ортопеда-травматолога травматологічного відділення без його згоди та в час його перебування на лікарняному, що суперечить нормам законодавства.
Позивач уважає, що дії міського голови щодо звільнення його з посади                                 є незаконними і такими, що вчинені з перевищенням повноважень, оскільки, на його думку, лише орган управління майном, тобто фінансове управління Бориславської міської ради, з яким було укладено контракт 03 липня 2018 року, мало право до закінчення строку дії контракту звільняти його з посади директора  КНП  «ЦМЛ  м. Борислава»  у разі порушення ним вимог закону та/або
умов контракту.
Крім того, контракт укладено з органом управління майном 03 липня 2018 року згідно з Типовою формою контракту, що була затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 642 та втратила чинність 31 серпня 2019 року, яка передбачала обов`язок керівника КНП погоджувати з органом управління майном укладення договорів на суму понад 100 000,00 грн та підставу для розірвання з ініціативи органу управління майном контракту                          з керівником КНП і звільнення з посади директора до закінчення строку дії контракту за невиконання цього обов`язку. 
Однак у Типовій формі контракту, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 792, набрала чинності 31 серпня 2019 року,  на яку в тому числі посилався в своїх розпорядженнях міський голова як на підставу звільнення, вже не передбачений обов`язок керівника КНП погоджувати з органом управління майном укладення договорів на суму понад 100 000,00 грн, тому, відповідно, не передбачена і підстава для розірвання                     з ініціативи органу управління майном контракту з керівником КНП та звільнення з посади директора до закінчення строку дії контракту за укладення керівником КНП договорів на суму більше 100 000,00 грн без погодження                           з органом управління майном.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1   просив позов задовольнити.
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до КНП «ЦМЛ                                м. Борислава», у якому просив:
1) поновити строк на оскарження наказу КНП «ЦМЛ м. Борислава» від 24 квітня 2020 року «Про зміни до наказу від 10 квітня 2020 року № 91-к  «Про звільнення ОСОБА_1 ».
2) об`єднати цей позов з позовом у справі № 438/552/20; 
3) визнати незаконним та скасувати наказ КНП «ЦМЛ м. Борислава»                              від 24 квітня 2020 року № 105-к «Про зміни до наказу від 10 квітня 2020 року               № 91-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;
4) судові витрати покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 червня 2020 року він отримав наказ КНП «ЦМЛ м. Борислава» від 24 квітня 2020 року № 105-к «Про зміни до наказу                        від 10 квітня 2020 року № 91-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким унесені суттєві зміни до наказу № 91-к та викладено його в зовсім іншій редакції. 
Оскаржуваний наказ позивач уважає незаконним, безпідставним і таким, що підлягає скасуванню. Зі змістом цього наказу він не був ознайомлений, про його наявність ніхто його не повідомляв, копію наказу йому не вручили та не скеровували, крім того, цей наказ видано під час його перебування на лікарняному.
Прийняття в. о. директора КНП «ЦМЛ м. Борислава» Трускавецьким Ю. О. оскаржуваного наказу через два тижні після звільнення позивача з посади не передбачено КЗпП України, іншими нормативно-правовими актами України, положеннями статуту КНП «ЦМЛ м. Борислава» чи умовами укладеного між ним   і фінансовим управлінням Бориславської міської ради контрактом від 03 липня 2018 року.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1  просив позов задовольнити.
 
Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області ухвалою від 07 вересня 2020 року об`єднав позови в одне провадження. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області рішенням від 20 листопада                 2020 року позов задовольнив частково. Визнав незаконним та скасував розпорядження міського голови м. Борислава Львівської області Яворського І. Р.            від 09 квітня 2020 року № 106-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КНП «ЦМЛ м. Борислава». Визнав незаконним та скасував видане              в. о. міського голови - першим заступником міського голови м. Борислава Львівської області Садлівським Р. С. розпорядження від 16 квітня 2020 року             № 111-р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 09 квітня 2020 року № 106-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КНП «ЦМЛ м. Борислава». Визнав незаконним та скасував наказ КНП «ЦМЛ                м. Борислава» від 10 квітня 2020 року № 91-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнав незаконним та скасував підпункт 1 пункту 3 наказу КНП «ЦМЛ                        м. Борислава» від 10 квітня 2020 року № 93-к «Про надання відпустки, замісництва, переведення». Визнав незаконним та скасував наказ КНП «ЦМЛ             м. Борислава» від 24 квітня 2020 року № 105-к «Про зміни до наказу від 10 квітня  2020 року № 91-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновив ОСОБА_1 на посаді директора КНП «ЦМЛ м. Борислава» з 10 квітня 2020 року. Стягнув з КНП «ЦМЛ м. Борислава» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 квітня 2020 року до дати ухвалення рішення -                          20 листопада  2020 року в розмірі 122 871,87 грн. В решті позову відмовив. Допустив до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах середнього заробітку за один місяць.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що звільнення позивача з роботи відбулося в період його тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням, що є неприпустимим; вимога позивача про визнання незаконним та скасування розпорядження міського голови м. Борислава Львівської області І. Яворського від 09 квітня 2020 року № 106-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КНП «ЦМЛ м. Борислава» не підлягає задоволенню, оскільки на час розгляду справи судом встановлено, що таке розпорядження міський голова не видавав. Для належного захисту прав позивача суд визнав вказані накази незаконними та скасовував. Враховуючи наявність підстав для поновлення позивача на роботі, суд стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області додатковим рішенням від 09 квітня 2020 рокустягнув з КНП «ЦМЛ м. Борислава» на користь                     ОСОБА_1 5 044,80 грн сплаченого ним судового збору. Стягнув з КНП «ЦМЛ м. Борислава» на користь держави судовий збір у розмірі 1 228,72 грн.
 
Додаткова постанова мотивована невирішенням питання про розподіл судових витрат у справі.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Львівський апеляційний суд постановою від 09 серпня 2021 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада                   2020 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Змінив дату звільнення ОСОБА_1 з посади директора КНП «ЦМЛ                           м. Борислава» відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України                 з 09 квітня 2020 року на 30 травня 2020 року. В іншій частині позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що підстав для поновлення позивача на роботі немає, адже його обґрунтовано звільнено на підставі пункту       8 частини першої статті 36 КЗпП України, з підстав передбачених контрактом. Оскільки датою звільнення є день, коли позивач перебував на лікарняному, колегія суддів дійшла висновку про необхідність змінити дату звільнення                            з 09 квітня на 30 травня 2020 року - перший робочий день після лікарняного. Зміна дати звільнення не може вважатися вимушеним прогулом, який підлягає оплаті середнім заробітком, оскільки за цей період позивачу виплачується допомога з тимчасової непрацездатності. З огляду на те, що звільнення позивача відбулося без порушення вимог трудового законодавства, не підлягають задоволенню як похідні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст касаційної скарги та відзивів на неї, їх узагальнені аргументи
У   касаційній   скарзі,   поданій   до    Верховного    Суду   27    серпня   2021   року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17, від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18, від 23 лютого 2021 року у справі                                № 263/4637/18 та постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року                       у справі № 185/4228/18, від 27 червня 2019 року у справі № 360/921/16-ц,                    від 18 травня 2020 року у справі № 442/7523/17, від 17 червня 2020 року у справі № 490/12398/16-ц, від 19 травня 2021  року у справі № 127/23198/20; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає вимогам статей 263, 382 ЦПК України, є незаконною, невмотивованою, необґрунтованою, несправедливою і такою, що не відповідає дійсним і фактичним обставинам цієї справи, оскільки при її постановленні апеляційний суд грубо порушив норми ЦПК України, а також неправильно застосував норми матеріального права.
 
Зокрема, з 15 грудня 2017 року ЦПК України не передбачає постановлення ухвал про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі чи повернення апеляційної скарги суддею-доповідачем одноособово, що підтверджено і висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним                          у постанові від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18 (провадження                      № 14-126цс20).
 
Однак суддя Львівського апеляційного суду Ванівський О. М. усупереч вимогам ЦПК України одноособово постановив ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою нібито представника міського голови м. Борислава Львівської області Яворського І. Р. - адвоката Сливки В. В. на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області                                        від 20 листопада 2020 року, що призвело до порушення правил щодо складу суду, тому ця ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, що також є підставою для скасування прийнятої в подальшому судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови від 09 серпня 2021 року. 
 
Апеляційну скаргу на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2020 року підписано та подано 21 грудня 2020 року адвокатом Сливкою В. В., який до скарги додав оригінал ордера на надання правничої (правової) допомоги від 01 грудня 2020 року серії ВС № 1025906                     у Львівському апеляційному суді не відомо і не зрозуміло кому: «ві м. Борислава Львівської області - Яворському Іго», який не був, не міг бути і не є учасником цієї справи, тому апеляційний суд безпідставно відмовив заявнику                                  у задоволенні клопотання про закриття апеляційного провадження у справі.
 
07 жовтня 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив фінансового управління Бориславської міської ради на касаційну скаргу, мотивований тим, що апеляційний суд під час розгляду справи повно і всебічно дослідив всі обставини справи, правильно застосував норми матеріального і процесуального права та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає правовим висновкам Верховного Суду.
 
07 жовтня 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив Бориславської міської ради Львівської області на касаційну скаргу, мотивований тим, що постанова апеляційного суду  є такою, що прийнята відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права
 
01 листопада 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката                      Сливки В. В. як представника Бориславського міського голови Дрогобицького району Львівської області Яворського І. Р., мотивований тим, що постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, аргументи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Посилання заявника на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18 та постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 127/23198/20 щодо порушення суддею апеляційного суду норм ЦПК України при постановленні ухвали про відкриття апеляційного провадження одноособово, а не колегією суддів, на увагу не заслуговують, оскільки відповідно до статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних підстав.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
24 вересня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року справу призначено                     до судового розгляду.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно  з  абзацом  другим  частини  другої  статті  389  ЦПК  України   підставами
касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                 у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд         у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
У справі, яка переглядається, ухвалою Київського апеляційного суду                                                 від 21 травня 2021 року у складі судді Ванівського О. М. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника міського голови             м. Борислава Львівської області Яворського І. Р. - адвоката Сливки В. В. на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2020 року.
 
Про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу (частина перша статті 359 ЦПК України).
 
Відповідно до частини шостої статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у частині третій статті 34 ЦПК України, що міститься у Главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України. Згідно з приписом вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції                у складі трьох суддів.
 
З 15 грудня 2017 року ЦПК України не передбачає постановлення ухвал про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі чи повернення апеляційної скарги суддею-доповідачем одноособово.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі                                    і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У пункті 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року            у справі № 263/4637/18 (провадження № 14-126цс20) зазначено, що за змістом частини шостої статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у частині третій статті 34 ЦПК України, що міститься у Главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України. Згідно з приписом вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.
 
Усупереч наведеному суд апеляційної інстанції неповноважним складом суду (суддя-доповідач одноособово) постановив ухвалу про відкриття апеляційного провадження, хоча відкриття апеляційного провадження мало би бути здійснено у складі колегії з трьох суддів.
 
Ухвала апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України не може бути оскаржена у касаційному порядку. Разом із тим, виходячи зі змісту частини другої статті 406 ЦПК України, скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову.
 
Аналогічний висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 19 травня                    2021 року у справі № 127/23798/20, від 01 вересня 2021 року у справі 761/24136/15-ц, від 20 жовтня 2021 року у справі № 2-2548/08.
 
Ураховуючи, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 357 ЦПК України, доводи касаційної скарги щодо нез`ясування повноважень адвоката, який подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в інтересах міського голови м. Борислава Львівської області Яворського І. Р., діючи на підставі ордера, доданого до скарги, заслуговують на увагу.
 
Оскільки Верховний Суд встановив, що суд апеляційної інстанції помилково відкрив апеляційне провадження неповноважним складом суду, не можна вважати, що подальший розгляд справи здійснювався повноважним судом. 
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду.
 
Оскільки встановлено підставу для скасування судових рішень зі стадії відкриття апеляційного провадження, іншим доводам касаційної скарги колегія суддів оцінки не надає.
 
Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.
 
За викладених обставин ухвала Львівського апеляційного суду від 21 травня 2021 року та постанова Львівського апеляційного суду від 09 серпня                       2020 року підлягають скасуванню з переданням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд зі стадії відкриття апеляційного провадження.
 
Керуючись статтями 400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 травня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	                        М. Є. Червинська	
Судді:	                        С. Ю. Бурлаков	
 	                        А. Ю. Зайцев	
 	                        Є. В. Коротенко                           В. М. Коротун