КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
Єдиний унікальний номер справи № 757/51887/19-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/12730/2021
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
16 листопада 2021 року                                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  Мережко М.В.,
суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» на рішення Печерськогорайонного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» про відшкодування майнової та моральної шкоди,
 
встановив:
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 21 грудня 2018 року приблизно о 9 год. 20 хв. дорогою на роботу перебуваючи на тротуарі автомобільно-трамвайного шляхопроводу на перетині проспекту Генерала Ватутіна та вулиці Оноре де Бальзака, що знаходиться в Деснянському районі міста Києва, впала через ожеледицю і травмувалася.
Тротуар вказаного шляхопроводу знаходився в неналежному стані (був покритий ожеледдю), на ньому були відсутні сліди використання будь-яких посипних матеріалів чи реагентів. На місце події небайдужим перехожим було викликано швидку допомогу. Відповідно до супровідного листка № 315816 від 21 грудня 2018 року, складеного лікарем Відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги (підстанція №15) Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва Цимбалюк Г.С., виклик було прийнято о 9 год. 24 хв., номер виклику 760. Після надання першої невідкладної медичної допомоги, була госпіталізована до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (м. Київ, вул. Братиславська, 3) з попереднім діагнозом «закритий перелом гомілково-стопового суглобу правої гомілки». Після проведених в медичному закладі обстежень попередній діагноз було підтверджено.
З метою подальшого лікування отриманої внаслідок падіння травми, звернулася до мережі медичних центрів «Гармонія здоров`я», а саме: медичної клініки ТОВ «Гармонія здоров`я» та медичної клініки ТОВ «Гармонія краси» Всі витрати, здійснені позивачем у період з 25 грудня 2018 року підтверджуються документально відповідними актами про надання медичних послуг для пацієнта, рахунками на оплату обладнання та матеріалів, необхідних для проведення лікування, а також фіскальними чеками та відповіддю ТОВ «Гармонія краси» №06/08-1 від 06 серпня 2019 року. Загальна сума витрат, що були спрямовані на відновлення здоров`я, після отриманої внаслідок падіння травми, складають 44 730 грн 05 коп. 
З відповіді Департаменту транспортної інфраструктури від 15 квітня 2019 року №053-3185 вбачається, що балансоутримувачем вищевказаного шляхопроводу є комунальне підприємство «Київавтошляхміст» (код ЄДРПОУ 03359018). 
Окрім того, позивач вказала, що їй завдано моральну шкоду, оскільки у неї мало місце ушкодження здоров`я, позбавлена можливості пересуватись, доводилось звертатись за допомогою до друзів і сусідів, за три місяці перебування в квартирі набрала зайвої ваги, довелось купувати новий одяг, під час перебування на вулиці постійно присутнє почуття страху знову впасти.
На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача грошову суму відшкодування нанесеної їй матеріальної шкоди у розмірі 44 730 грн 05 коп. та відшкодування завданих моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.
Рішенням Печерськогорайонного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з КП «Київавтошляхміст» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 44730 грн 05 коп., моральну шкоду у розмірі 6 000 грн та судовий збір у розмірі 1363,73 грн.
В іншій частині відмовлено.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач КП «Київавтошляхміст» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, не встановив місце, де травмувалась позивачка. Вказує, що відсутні докази неналежного утримання автомобільного шляхопроводу на перетині проспекту Генерала Ватутіна та вулиці Оноре де Бальзака. Апелянт зазначає, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між його діями та травмуванням позивачки Стверджує, що в його діях була відсутня вина, тому вважає, що відсутні підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди із відповідача на користь позивача. Посилається також на те, що у матеріалах справи відсутні докази проведення розслідування, відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Конюхов Є.А. зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що всі обставини справи встановлені судом на підставі належних та допустимих доказів. Апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення матеріальної та моральної шкоди у загальному  розмірі 144 730,05 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Встановлено, що 21 грудня 2018 року приблизно о 9 год. 20 хв. ОСОБА_1 дорогою на роботу перебуваючи на тротуарі автомобільно-трамвайного шляхопроводу на перетині проспекту Генерала Ватутіна та вулиці Оноре де Бальзака, що знаходиться в Деснянському районі міста Києва, впала через ожеледицю і травмувалася.
На місце події було викликано швидку допомогу. Відповідно до супровідного листка № 315816 від 21 грудня 2018 року, складеного лікарем Відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги (підстанція №15) Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва Цимбалюк Г.С., виклик було прийнято о 9 год. 24 хв., номер виклику 760. 
Після надання першої невідкладної медичної допомоги, позивачка була госпіталізована до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (м. Київ, вул. Братиславська, 3) з попереднім діагнозом «закритий перелом гомілково-стопового суглобу правої гомілки».
Після проведених в медичному закладі обстежень попередній діагноз було підтверджено. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 26532 від 25 грудня 2018 року в розділі «Повний діагноз» зазначено: закритий перелом обох кісточок правої гомілки зі зміщенням відламків, пацієнту рекомендовано вирішити питання про оперативне лікування (тобто проведення відповідної операції).
З метою лікування отриманої внаслідок падіння травми, позивачка звернулася до мережі медичних центрів «Гармонія здоров`я», а саме: медичної клініки ТОВ «Гармонія здоров`я» та медичної клініки ТОВ «Гармонія краси» Всі витрати, здійснені позивачем у період з 25 грудня 2018 року підтверджуються документально відповідними актами про надання медичних послуг для пацієнта, рахунками на оплату обладнання та матеріалів, необхідних для проведення лікування, а також фіскальними чеками та відповіддю ТОВ «Гармонія краси» №06/08-1 від 06 серпня 2019 року. Загальна сума витрат, що були спрямовані на відновлення здоров`я, після отриманої внаслідок падіння травми, складають 44 730 грн 05 коп.
На підтвердження погодних умов, що склалися станом на 21 грудня 2018 року в м. Києві позивач надав суду довідку Українського гідрометеорологічного центру, з якої вбачається, що за оперативними даними метеорологічної станції Київ погодні умови у період з 18 по 22 грудня 2018 року мінусова температура, сніг та слабка ожеледь, на дорогах ожеледиця. Згідно «Настанови з метеорологічного прогнозування», ожеледиця вважається небезпечним метеорологічним явищем (1 рівень небезпечності). 
Положеннями частини 2 статті 5 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Рекомендований перелік і періодичність надання послуг з утримання прибудинкових територій та з прибирання у житлових будинках, гуртожитках та службових приміщеннях наведені у додатку 1 до Норм часу та матеріально-технічних ресурсів, норм обслуговування для робітників при утриманні будинків, споруд і прибудинкових територій (Із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 16 від 06.02.2015), затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 25.12.2013 № 603, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.01.2014 за № 151/24928.
Так, згідно з вказаними Нормами часу та матеріально-технічних ресурсів, норм обслуговування для робітників при утриманні будинків, споруд і прибудинкових територій, посипання території піском, піскосоляною сумішшю тощо у зимовий період за наявності ожеледиці повинно здійснюватися 4-8 раз на місяць; прибирання території, що входить у площу прибирання двірника, від снігу, який щойно випав, і згрібання його у вали - на тротуарах - з початком снігопаду, а у дворах - у той самий день; сколювання льоду та перекидання снігу і відколу - у зимовий період за необхідності.
Питання, що стосуються благоустрою території населених пунктів, у тому числі вулично-дорожньої мережі, на сьогоднішній день врегульовано положеннями Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV
Законом України від 06 вересня 2005 року № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» (частина перша пункту 7 статті 17) передбачено право громадян звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.
Відповідно до статті 12 Закону суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
Статтею 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки є територіями загального користування, які належать до об`єктів благоустрою населених пунктів.
Частиною 1 статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 вказаного Закону, органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.
Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.
Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право, зокрема, звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.
Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію.
Як визначено у п.8.1.9. Правил благоустрою міста Києва, затвердженого РішеннямКиївської міської Ради від 25 грудня 2008 року утримання територій під шляхопроводами та мостами здійснює балансоутримувач шляхопроводів та мостів»
З відповіді Департаменту транспортної інфраструктури від 15 квітня 2019 року №053-3185 вбачається, що балансоутримувачем автомобільно-трамвайного шляхопроводу на перетині проспекту Генерала Ватутіна та вулиці Оноре де Бальзака, що знаходиться в Деснянському районі міста Києва є комунальне підприємство «Київавтошляхміст» (код ЄДРПОУ 03359018)
Допитані у судовому засіданні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 пояснили суду, що 21 грудня 2018 року прибули на шляхопровід, де позивачка отримала травму на її прохання. Того дня, як показали свідки, було слизько, а піском шляхопровід посипаний не був.
Жодних доказів на спростування таких свідчень відповідач суду не наддав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168, 1195 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що відповідачем не доведено той факт, що на шляхопроводі, де сталося падіння позивача, було належним чином прибрано і посипано піском чи іншою сумішшю. Також, відповідачем не доведено, що шкода, завдана здоров`ю позивача, була завдана не з його вини, що б виключало звільнення останнього від її відшкодування.
Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Посилання представника відповідача на те, що позивач у встановленому порядку не довела заподіяння їй шкоди саме в зазначеному нею місці, де відбулось падіння, суд першої інстанції відхилив, оскільки відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів, які обґрунтовують та підтверджують вказані ним обставини, натомість показання свідків спростовують такі доводи сторони відповідача. І апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погоджується.
Таким чином, судом встановлено причинний зв`язок між бездіяльністю відповідача та наслідками такої бездіяльності у вигляді того, що шляхопровід , не був прибраний, що призвело до падіння позивача, отримання нею перелому обох кісточок правої гомілки зі зміщенням відламків, і свідчить про заподіяння позивачу відповідачем матеріальної шкоди.
Так, за дослідженими доказами у справі, встановлено факт падіння позивача 21 грудня 2018 року о 9.20 год, встановлено місце її падіння і отримані нею тілесні ушкодження. Місцем падіння є ділянка автомобільно-трамвайного шляхопроводу на перетині проспекту Генерала Ватутіна та вулиці Оноре де Бальзака, що знаходиться в Деснянському районі міста Києва, що входить до території для догляду та прибирання при несприятливих погодних умовах КП «Київавтошляхміст»
Розмір матеріальної шкоди, який підлягає до стягнення на користь позивача є підтвердженим відповідними фіскальними чеками щодо понесених витрат на лікування отриманої травми, та становить 44 730 грн 05 коп. Заперечень щодо розміру витрат на лікування відповідач не висловлював.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно з частиною 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 цієї статті встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відтак, обов`язковою умовою відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди є наявність вини у діях особи, яка заподіяла таку шкоду.
Позивачем в підтвердження своїх вимог надано суду докази, які є належними, допустимими, достовірними і достатніми, а тому, підсумовуючи все вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вина відповідача полягає у неналежному виконанні зобов`язань в сфері благоустрою та є доведеною, а тому з нього на користь позивача слід стягнути грошові кошти в рахунок відшкодування останній матеріальної шкоди на лікування в розмірі 44 730 грн 05 коп .
Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у постанові № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, завданих фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб, врахуванню підлягає тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, характер та обсяг душевних страждань, характер немайнових втрат.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до положень статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в т.ч. у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що бездіяльність відповідача на тривалий час призвела до порушення здоров`я позивача та її моральних страждань, зокрема, позивач не могла працювати, організація її життя вимагала від позивача додаткових вимушених зусиль, що приносили позивачу страждання та душевний біль.
Пи визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди суд врахував принципи розумності, виваженості і справедливості та зменшив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 100 000 грн до 6 000 грн, оскільки саме ця сума відповідає всім обставинам справи, а також вищезазначеним принципам, враховуючи тривалість її страждань.
Так, встановивши, що позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до травмування позивачки, суд першої інстанцій дійшов правильних висновків, що завдана позивачці шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.
Доводи апеляційної скарги щодо місця травмування позивачки відхиляються колегіє суддів як необґрунтовані та такі, що суперечать наявним у матеріалах справи письмовим доказам та наданим суду першої інстанції показам свідків. 
Посилання апелянта на відсутність доказів проведення розслідування, відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270 (далі - Порядок) також оцінюються колегією суддів критично, оскільки наслідком неповідомлення про нещасний випадок лікувальним закладом районної державної адміністрації не може бути звільнення відповідача від відповідальності, чинним законодавством не передбачено відшкодування шкоди потерпілій особі лише після проведення розслідування нещасного випадку невиробничого характеру. Заперечуючи проти позову, заявник мав спростувати презумпцію вини у завданні шкоди позивачу своєю бездіяльністю, а не доводити недотримання процедури розслідування нещасного випадку.
Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у постанові від 28 жовтня 2019 року по справі права № 554/1583/16-ц (провадження № 61-25018св18).
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача із ухваленим судовим рішенням, повторюють доводи відзиву на позовну заяву, належна оцінка яким була надана судом першої інстанції. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» залишити без задоволення.
Рішення Печерськогорайонного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
 
Головуючий:                                                                                   М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                С.М. Верланов
 
С.І. Савченко