Справа № 303/1503/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        06 жовтня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.
за участю секретаря                ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/1503/19 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Жанни Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , про визнання дій нотаріуса неправомірними та визнання договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 червня 2019 року, повний текст якого складено 27 червня 2019 року, головуючий суддя Довжанин В.М., -

встановив:

06.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Ж.М., визначив ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_5 третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача і мотивував позов таким.
Позивач проживає в будинку АДРЕСА_1 і є його співвласником. Йому стало відомо, що приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Ж.М. посвідчила 08.12.2015 за реєстровим № 1056 договір купівлі-продажу часток у спільній частковій власності цього житлового будинку. Цей правочин є неправомірним.
Так, позивач не був повідомлений про наступний продаж часток у зазначеному будинку, тому не мав можливості заявити про відмову від переважного права купівлі частки в будинку, що імперативно передбачено законодавством.
У договорі зазначено дату його укладення як 08.12.2012, тоді як посвідчений цей договір був 08.12.2015, що тягне недійсність правочину.
Нотаріус не встановив факт здійснення грошових розрахунків між сторонами договору. Нотаріус не переконався в достовірності інформації щодо існування між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 інших цивільних відносин, що підтверджуються окремим документом (розпискою), це вказує на вчинення сторонами удаваного правочину, а не договору купівлі-продажу.
Сумнівними є дії нотаріуса щодо допуску до участі представника ОСОБА_5 , яка є громадянкою Угорщини, ОСОБА_4 , яка теж є громадянкою Угорщини, довіреність якої була посвідчена днем раніше цим же нотаріусом без встановлення особи.
Договір складено лише в двох оригінальних примірниках - для покупця і нотаріуса, договір не підписаний коротким підписом ОСОБА_4.
Неправомірними діями нотаріуса як суб`єкта владних повноважень порушені права позивача на безперешкодне володіння приватною власністю (житлом) та інші інтереси. Разом із цим, спір має приватно-правовий характер.
Наведені обставини тягнуть недійсність договору, позивач вимушений звернутися з позовом про визнання правочину недійсним внаслідок порушення вимог чинного законодавства нотаріусом.
Посилаючись на ці обставини, на норми ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328, 655 ЦК України щодо набуття права власності, його захисту та предмета договору купівлі-продажу, позивач ОСОБА_1 просив:
«визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Жанни Михайлівни при посвідченні договору купівлі-продажу певних часток у спільній частковій власності житлового будинку, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного у місті Мукачево восьмого грудня дві тисячі дванадцятого року та зареєстрованого восьмого грудня дві тисячі п`ятнадцятого року (зареєстровано вказаним нотаріусом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 1056) та визнати цей договір недійсним.».

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19.06.2019 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позов про визнання договору недійсним пред`явлено до нотаріуса, який є неналежним відповідачем.

Позивач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду, вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, посилається загалом на ті самі обставини, якими мотивувався позов.
Крім того, вважає нотаріуса належним відповідачем за пред`явленими вимогами, вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки суд не витребував від нотаріуса матеріали щодо посвідчення нотаріусом оспореного договору, не постановив ухвалу про закінчення підготовчого провадження, не звергнув уваги на відсутність у відзиві відповідача доказів, які б спростовували позицію позивача, тощо.
Просить рішення суду скасувати, позов - задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідач приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Ж.М., від імені та в інтересах якої діяв адвокат Глагола В.С., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, зокрема, що нотаріус не є належним відповідачем за цим позовом, де належними відповідачами повинні виступати сторони договору, дії нотаріуса щодо посвідчення договору та реєстрації прав були законними, права позивача як співвласника будинку на момент продажу часток були враховані, позивач установленим порядком відмовився від свого переважного права на купівлю часток, що продавалися.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: позивача ОСОБА_1  та його представників адвокатів Шманька О.А. і Сідун О.С., які апеляцію підтримали, відповідачки приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Ж.М., яка надала пояснення за правилами ст.ст. 90, 92, 234 ЦПК України, та її представників адвокатів Глаголи В.С. і Сочки В.І., які скаргу не визнали, представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 адвоката Райка В.В., який вважає апеляцію необґрунтованою, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог та з наведених ним підстав, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, водночас не зв`язаний доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України).

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 2, 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:
загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність;
кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;
особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;
при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;
у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;
цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;
кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, що обґрунтовують власне право на позов та право на пред`явлення його до конкретного відповідача (відповідачів), обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;
доказування не може ґрунтуватися на припущеннях;
здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач (відповідачі) - особа (особи), яку (яких) відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка (які), виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має (мають) відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна (повинні) вчинити відповідні дії (утриматися від таких) з метою поновлення прав позивача (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 ЦПК України).

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови своєчасного та в передбаченому процесуальним законом порядку пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо наявності у позивача права на пред`явлення вимог, ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються, ані щодо відповідача (відповідачів), до якого (яких) вони пред`явлені.

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі належного позивача (позивачів) відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони пред`явлені належним чином, ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи суд не вправі за відсутності для того належних підстав змінювати склад позивачів, відповідачів у справі, зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві (ст. 23 ч. 1, ст. 24 ч. 1, ст. 55 ч. 1, ст.ст. 351, 352, ст. 368 ч. 1 ЦПК України).

На виконання ухвал апеляційного суду про витребування доказів від 18.12.2019 (а.с. 162-163 т. 1) і від 19.02.2020 (а.с. 177-178 т. 2) приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Ж.М. надала апеляційному суду:
при листі від 22.01.2020 № 5/01-16 - засвідчені копії договору купівлі-продажу, посвідченого нею 08.12.2015 за реєстровим № 1056, та документів, на підставі яких його було посвідчено (а.с. 1-131 т. 2);
при листі від 04.03.2020 № 5/01-16, зокрема, оригінал заяви ОСОБА_1 , посвідченої нею 07.12.2015 за реєстровим № 1053 (а.с. 184 т. 2).

23.01.2020 позивач ОСОБА_1 надав апеляційному суду копію заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12.09.2018 у справі № 303/2593/18 за його позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, яке за даними Єдиного державного реєстру судових рішень не оскаржувалося і набрало законної сили 16.10.2018 (а.с. 133-141 т. 2).

До справи на стадії апеляційного розгляду надійшли й інші документи і матеріали передусім із метою забезпечення проведення судово-почеркознавчої експертизи, а також для перевірки доводів сторін (а.с. 160-163, 185-188 т. 2).

З урахуванням наявних у справі на час розгляду її судами першої та апеляційної інстанцій документів апеляційним судом встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами ЦК України щодо правочинів, права власності та іншими пов`язаними в контексті спору нормами законодавства в редакції, яка була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів.

07.12.2012 приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Ж.М. посвідчила за реєстровим № 1999 договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_8 продала належні їй 22/36 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 покупцям:
ОСОБА_5 і ОСОБА_1 - по 9/36 часток у праві власності кожному, ОСОБА_4 - 4/36 часток у праві власності (а.с. 13-14 т. 2).

Право власності ОСОБА_1 на 9/36 часток у житловому будинку АДРЕСА_1 було зареєстровано 20.12.2012 на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Медвідь Ж.М. за реєстровим № 1999, та 02.11.2015 на підставі дублікату вказаного договору, посвідченого цим же нотаріусом 04.02.2015 за реєстровим № 54 (а.с. 117-118 т. 2), що підтверджується Витягом із Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.12.2015 № 124646905, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.12.2015 № 49284251 (а.с. 64-66, 73-76 т. 2) та іншими матеріалами справи.

07.12.2015 приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Ж.М. посвідчила за реєстровим № 1053 справжність підпису ОСОБА_1 , на заяві, якою той засвідчив, що діючи згідно з власним волевиявленням, повністю усвідомлюючи значення своїх дій, без будь-якого примусу, як фізичного, так і морального, повідомлений співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 про намір продати на користь ОСОБА_2 :
ОСОБА_9 7/36 часток за 86864,96 грн;
ОСОБА_4 11/36 часток за 136502,04 грн;
ОСОБА_5 9/36 часток за 111683,49 грн,
і цією заявою відмовляється від переважного права купівлі відчужуваних часток у праві спільної часткової власності, наданого ст. 362 ЦК України, за вищевказану ціну, заявляє про відсутність у нього до вказаних вище осіб будь-яких претензій фінансового та немайнового характеру та не заперечує проти надання набувачу вказаних часток, що разом становлять 27/36 в розрізі загального права спільної часткової власності на вказаний житловий будинок, у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; заяву підписано ОСОБА_1 та зроблено ним рукописний запис « ОСОБА_10 », нотаріусом засвідчено, що підпис зроблено в його присутності, особу ОСОБА_1 встановлено, його дієздатність перевірено (а.с. 113 т. 2 - посвідчена копія заяви, а.с. 184 т. 2 - оригінал заяви).

07.12.2015 приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Ж.М. посвідчила за реєстровим № 1054 довіреність, якою ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_4 (обоє - громадяни Угорщини) представляти її інтереси у питанні відчуження належних їй 9/36 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в тому числі, уповноважила укласти відповідний договір купівлі продажу та вчинити інші дії, необхідні для оформлення переходу прав на частку довірителя в праві власності на нерухоме майно (а.с. 102 т. 2).

08.12.2015 приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Ж.М. посвідчила за реєстровим № 1056 договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_2 купила у продавців належні їм частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 :
у ОСОБА_11 належні йому 7/36 часток у праві власності за 86864,96 грн;
у ОСОБА_4 належні їй 7/36 і 4/36 (11/36) часток у праві власності за 136502,04 грн;
у ОСОБА_5 належні їй 9/36 часток у праві власності за 111683,49 грн,
разом - 27/36 часток у праві власності за 335050,47 грн,
при цьому, зокрема:
сторони договору обумовили, що його підписання свідчитиме про здійснення ними повного розрахунку за договором на момент укладення та нотаріального посвідчення та про відсутність між ними будь-яких претензій фінансового характеру та претензій щодо порядку проведення розрахунків (п. 7.);
продавець ОСОБА_5 та покупець досягли домовленості, яка полягає в особистому праві ОСОБА_1 безоплатно та пожиттєво користуватися нерухомим майном, площа якого припадала на ОСОБА_5 та була усно визначена за погодженням між ними (п. 19.1.);
сторони ознайомленні із заявою співвласника … ОСОБА_1 про відмову від переважного права купівлі відчужуваних за даним договором часток, оформленою приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Ж.М. 07.12.2015 за реєстровим № 1053 (п. 20.) (а.с. 2-5 т. 2).

На початку тексту договору вказано дату його укладення як «восьмого грудня дві тисячі дванадцятого року» (а.с. 2 т. 2), водночас у посвідчувальному написі нотаріусом вказано дату підписання договору як «восьмого грудня дві тисячі п`ятнадцятого року», реєстрацію нотаріальної дії проведено за № 1056 (а.с. 5 т. 2), рішення про державну реєстрацію речового права набувача майна за договором прийнято 08.12.2015 за № 26856669 на підставі договору, укладеного 08.12.2015 і посвідченого нотаріально за № 1056, та відповідно проведено державну реєстрацію (а.с. 130 т. 2).

Право власності ОСОБА_2 на 27/36 часток у житловому будинку АДРЕСА_1 було зареєстровано в день укладення договору купівлі-продажу 08.12.2015, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.04.2018 № 119980797, Витягом із Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.12.2015 № 49320798 (а.с. 10-12 т. 1, а.с. 130 т. 2) та іншими матеріалами справи.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12.09.2018 у справі № 303/2593/18 встановлено, що 17.08.2016 ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_2 договір довічного утримання, що був посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н.О. за реєстровим № 1567, за яким на відповідних умовах передав останній у власність належні йому 9/36 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно з даними вищезгаданої Інформації з державних реєстрів від 06.04.2018 № 119980797, право власності ОСОБА_2 на набуті за договором довічного утримання 9/36 часток у праві власності на будинок, що належали ОСОБА_1 , було зареєстроване 17.08.2016.

Рішенням суду від 12.09.2018 договір довічного утримання розірвано.

Правомірність правочину презюмується (ст. 204 ЦК України), водночас, у силу положень ст. 215 ч.ч. 1, 2, 3 ЦК України сторона правочину або інша заінтересована особа вправі з підстав, установлених законом (в разі недодержання вимог ст. 203 ч.ч. 1-3, 5, 6 ЦК України), заперечувати дійсність правочину, ставити питання про його нікчемність, про визнання правочину судом недійсним.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів; продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає; якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі (ст. 362 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Отже, особа, яка не була стороною правочину, в тому числі, співвласник у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, вправі відповідно до вказаних вище норм закону, положень ст.ст. 15, 16, 202, 203, 215, 316, 317, 319, 321, 358, 361, 386, 655 ЦК України, інших норм законодавства за наявності для того підстав ставити питання про захист судовим порядком його порушених майнових прав, поновлення таких прав у правовідносинах, що виникли з договору купівлі-продажу, шляхом пред`явлення вимоги про визнання договору недійсним, рівно як і інша сторона договору за відповідних обставин не позбавлена права вимагати захисту своїх законних майнових прав та інтересів, заперечувати проти визнання договору недійсним тощо. Такі права повинні реалізовуватися з додержанням вимог закону.

Як випливає з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 не будучи стороною правочину та поставивши питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Ж.М. 08.12.2015 за реєстровим № 1056, вважаючи, що таким порушене його право як співвласника нерухомого майна заявити про відмову від переважного права купівлі частки у праві власності, відповідачем за своєї вимогою визначив нотаріуса Медвідь М.М., а не сторони договору ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_12 .

Тим часом, у справі за позовом сторони правочину про визнання його недійсним відповідачем є інша сторона (інші сторони) правочину, у справі за позовом заінтересованої особи, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, про визнання правочину недійсним відповідачами є всі сторони правочину.

Визнання договору купівлі-продажу недійсним має наслідком, серед іншого, двосторонню реституцію - припинення права покупця на придбане майно, виникнення у нього залежно від конкретних обставин обов`язку повернути майно продавцю (продавцям) або відшкодувати відповідну суму коштів, рівно як і виникнення у продавця (продавців) права вимагати такого повернення (відшкодування, проведення відповідних розрахунків) (ст. 216 ч. 1 ЦК України).

За приписами ЦПК України, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і саме відповідачу належить право визнати позов, пред`явити і підтримувати зустрічний позов, укласти мирову угоду тощо (ст. 12 ч. 3, ст.ст. 43, 49, 81, 193, 206, 207 ЦПК України); предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про цивільні права і обов`язки сторін, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі.

У даному випадку факти щодо цивільних прав і обов`язків, які виникли з договору купівлі-продажу від 08.12.2015, мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належні відповідачі - сторони цього правочину. Оскільки комплекс процесуальних прав і обов`язків сторони в справі та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, різний, участь у справі особи, яка мала бути відповідачем, в якості третьої особи без самостійних вимог не замінює участі в якості відповідача та істотно звужує її процесуальні можливості, а тому порушує право на належний захист від позову.

ОСОБА_1 пред`явив вимогу про визнання правочину недійсним до неналежного відповідача, оскільки приватний нотаріус Медвідь Ж.М. не є учасником спірних правовідносин, вищенаведені обставини виключали можливість її задоволення незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами вимога обґрунтовувалася. Суд першої інстанції не мав процесуальних підстав за відсутності належних відповідачів для вирішення спору щодо сторін та дійсності договору по суті. Питання обґрунтованості вимоги про визнання правочину недійсним по суті, доведеності обставин, які підлягають доказуванню, зокрема, в контексті позову щодо умов, якими була забезпечена можливість укладення оспореного договору, інші пов`язані з такими предметом позову та предметом доказування обставини наразі значення не мають.

Відтак, суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог закону відмовив у задоволенні вимоги про визнання договору недійсним внаслідок пред`явлення її до неналежного відповідача і, відповідно, непред`явлення до належних відповідачів.

Поряд із цим, апеляційний суд постає перед необхідністю дати оцінку правовим позиціям і доводам сторін у контексті правомірності дій приватного нотаріуса Медвідь Ж.М. при нотаріальному посвідченні оспореного договору, позаяк позивач ОСОБА_1 заявив і вимогу про визнання неправомірними дій нотаріуса при посвідченні цього договору та визначив приватного нотаріуса Медвідь Ж.М. відповідачем за цією вимогою.

Як випливає зі змісту правової позиції позивача та підстав пред`явленого ним позову, неправомірні, на його думку, дії нотаріуса під час посвідчення оспореного договору, слугують підставами для визнання його недійсним. Тобто, власне дії нотаріуса не мають самостійного значення, а розглядаються саме в контексті підстав для визнання договору недійсним.

Оскільки вимога про визнання договору недійсним була пред`явлена до неналежного відповідача і як така в будь-якому разі не підлягала задоволенню, підстави, з яких позивач просив визнати договір недійсним, незалежно від їх наявності чи відсутності не можуть впливати на висновок про необхідність відмови в позові.

Поза тим, оскільки позивач вважав певні дії нотаріуса неправомірними, а нотаріус як відповідач за такою вимогою категорично проти цього заперечував, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити таке.

Посвідчуючи 08.12.2015 за реєстровим № 1056 указаний вище договір купівлі-продажу, приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Ж.М. припустилася технічної друкарської помилки (одруку) в зазначенні дати укладення договору на початку його тексту (вказано прописом дату 08.12.2012), тоді як у посвідчувальному написі нотаріусом вказано правильну дату підписання договору (вказано прописом 08.12.2015). Реєстраційні дії щодо правочину та нерухомого майна були вчинені із вказівкою на правильну дату укладення договору (08.12.2015). Ця технічна помилка в частині тексту договору не тягне недійсності договору, не впливає на його чинність, не створила правової невизначеності, не потягла помилкових дій на підставі договору та не порушує прав сторін договору і третіх осіб.

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 зазначав, що не був повідомлений про наступний продаж часток у будинку, тому не мав можливості заявити про відмову від переважного права купівлі частки в будинку. Про наявність заяви, посвідченої 07.12.2015 приватним нотаріусом Медвідь Ж.М. за реєстровим № 1053, ОСОБА_1 в своїй позовній заяві та в апеляційній скарзі замовчав, а про те, що начебто не підписував такої заяви почав усно стверджувати лише під час апеляційного розгляду справи.

Ці обставини апеляційний суд перевірив. Нотаріально посвідченою 07.12.2015 заявою ОСОБА_1 підтвердив свою обізнаність із наступним продажем співвласниками часток у справі власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та цілком вільно і свідомо висловив своє волевиявлення щодо переважного права купівлі цих часток, чітко і однозначно відмовившись від такого.

Твердження позивача про те, що він не підписував указаної заяви, повністю спростовані доказами під час апеляційного розгляду справи. Відповідачка Медвідь Ж.М. 19.02.2020 у присутності позивача ОСОБА_1 дала пояснення за правилами допиту свідка і підтвердила, що вчинила нотаріальну дію в присутності ОСОБА_1 , особу якого належно встановила, той підписав заяву та поставив підпис і в реєстрі нотаріальних дій. Натомість позивач ОСОБА_1 не виявив бажання надати пояснення за правилами допиту свідка та давав суперечливі та плутані пояснення, всіляко підкреслюючи непевність в обставинах, фактах і власних діях, щодо яких від давав пояснення, які, до того ж, не є доказами в розумінні ст. 76 ч.ч. 1, 2 ЦПК України.

За клопотанням позивача ОСОБА_1 , який продовжував стверджувати про неналежність йому підпису на заяві від 07.12.2015, апеляційний суд ухвалою від 15.02.2021 призначив судово-почеркознавчу експертизу (а.с. 14-19 т. 3).

Висновком судового експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України Шкрюби С.М. від 01.06.2021 дані чіткі та однозначні відповіді про належність одній особі досліджуваних підписів та відповідних рукописних записів на всіх документах, щодо яких ставилися питання, в тому числі, надана відповідь про те, що підпис від імені особи, яка подає заяву, та рукописний запис « ОСОБА_10 » у графі «підпис» на заяві від 07.12.2015, посвідченій приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Ж.М. за реєстровим № 1053 (оригінал заяви на а.с. 184 т. 2), виконаний громадянином ОСОБА_1 (а.с. 50-68 т. 3).

Цим висновком підтверджено й висновок від 24.04.2020 № 3-24/04, складений експертом Українського центру судових експертиз Панчошнік І.З. на замовлення представника відповідачки приватного нотаріуса Мукачівського МНО Медвідь Ж.М. адвоката Сочки В.І. (а.с. 210-219 т. 2).

Таким чином, належність ОСОБА_1 підпису на заяві від 07.12.2015, посвідченій приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Ж.М. за реєстровим № 1053, встановлена, підтверджена сукупністю належних доказів і не викликає жодних сумнівів. Понад те, дійсність цієї заяви не оспорювалася судовим порядком. Замовчування ОСОБА_1 наявності цієї заяви та вочевидь безпідставне заперечення ним факту її підписання мають ознаки зловживання цивільними та процесуальними правами, що потягло, крім іншого, істотне збільшення тривалості розгляду справи апеляційним судом.

Висновок судового експерта Шкрюби С.М. надійшов до апеляційного суду 04.06.2021, для своєчасного ознайомлення з ним у сторони ОСОБА_1 , яка власне й ініціювала проведення цієї експертизи та якій у березні 2021 року надсилався рахунок на її оплату, жодних перешкод не було. В судовому засіданні 06.10.2021 представник позивача адвокат Сідун О.С. відмовилася від наданої апеляційним судом можливості ознайомитися з висновком експерта під час спеціально оголошеної для цього перерви, її клопотання про відкладення розгляду справи, що потягло б відкладення судового розгляду на 2022 рік, було відхилене як безпідставне.

Питання розрахунків за договором купівлі-продажу обумовлене його сторонами та зафіксоване в договорі, до компетенції нотаріуса, який посвідчує договір, не входить перевірка обставин, які знаходяться за межами обумовлених сторонами договору, до компетенції нотаріуса не належить перевірка цивільних відносин, що виникли між сторонами договору, поза межами цього договору, будь-яких не вказаних у договорі розрахунків між сторонами тощо. Окрім цього, позов був пред`явлений ОСОБА_1 із тих підстав, що ним порушуються певні його майнові права, а не з підстав удаваності правочину, що передбачає цілком іншу мотивацію та обґрунтування щодо дій, які стосуються передусім сторін правочину.

Довіреність, якою 07.12.2015 ОСОБА_5 представляти її інтереси під час укладання 08.12.2015 договору купівлі-продажу, теж є правочином, цей правочин чинний, не оспорювався, тому міркування щодо сумнівності дій нотаріуса при його посвідченні, які самі по собі є припущеннями, правового значення не мають і до уваги братися не можуть.

Кількість примірників договору купівлі-продажу від 08.12.2015, а також підписання його власноручно ОСОБА_4 шляхом зазначення прізвища та імені не вказують на невідповідність дій нотаріуса закону під час посвідчення договору.

Вказуючи на неправомірність дій приватного нотаріуса Медвідь Ж.М., позивач ОСОБА_1 по суті не навів щодо цього належного ані фактичного, ані правового обґрунтування, не послався в позовній заяві на жодну норму законодавства щодо вчинення нотаріальних дій, які б порушила відповідачка. Підстави позову наведені ОСОБА_1 у вигляді не підтверджених по суті довільних міркувань.

Попри те, що позивач ОСОБА_1 не довів порушення його цивільних прав діями приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Медвідь Ж.М. як такого, слід констатувати, що у справі немає належних у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України доказів порушення нотаріусом установлених вимог щодо порядку вчинення нотаріальних дій, посвідчення правочинів, встановлення осіб, які звернулися по вчинення нотаріальних дій, перевірки та підтвердження повноважень представників під час вчинення нотаріальних дій тощо, як немає й доказів наявності підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії (зокрема, ст.ст. 7, 39, 43, 44, 45, 46, 49, 55, 58, 78 Закону України «Про нотаріат», відповідні їм положення глав 3, 4, 6, 9, 13 розділу І, глав 1, 2, 4, 7, розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 22.02.2012 за № 282/20595).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для задоволення позову, чого доводи апеляції позивача, який пред`явив неналежний позов і в змагальному цивільному процесу не довів своєї правової позиції, не спростовують, тому на підставі ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Отримані під час апеляційного розгляду справи оригінали письмових доказів слід у порядку ст. 96 ЦПК України повернути відповідним особам із залишенням в справі копій цих документів.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 13 жовтня 2021 року.

Судді