справа № 755/20400/19                                    головуючий у суді І інстанції Гончарук В.П.
провадження № 22-ц/824/11783/2021            суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

 
       ПОСТАНОВА      
      ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29  листопада 2021 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Нежури В.А.,	
 
з участю секретаря	 Мариненко Я.С.,	
 	 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», поданою представником - Воронцовою Марією Олександрівною, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича про визнання дій незаконними, скасування реєстрації та поновлення відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,-
 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича про визнання дій незаконними, скасування реєстрації та поновлення відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позов обґрунтований тим, що 29 серпня 2007 року між позивачем та ЗАТ «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк» укладено кредитний договір №800001653, відповідно до умов якого позивач отримала кредитні кошти у загальній сумі 138 050 доларів США під 12, 25 % річних строк дії договору до 29.08.2027 року.
29.08.2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань між позивачем та відповідачем АТ «Альфа - Банк» було укладено іпотечний договір №800001653 - И, за умов договору іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .
Позивач в силу певних обставин не виконував умови кредитного договору внаслідок чого у позивача в період часу з 29.05.2014 по 16.06.2014 р. виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 1 463 7888, 08 грн., з яких сума боргу за кредитом склала 121 804, 35 доларів США, що еквівалентно 1430 968, 96 грн.. борг за відсотками 2 793, 57 доларів США, еквівалент 32 819,12 грн.
12.08.2014 р. приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис №2878, яким було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка була передана в іпотеку, відповідно до іпотечного договору, вказаного вище, для погашення заборгованості і розмірі 1 430 968 грн. 96 коп. шляхом реалізації спірної квартири.
20.06.2017 р. рішенням Дніпровського районного суду м.Києва (справа 755/247/17) визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича вчинений 12 серпня 2014 року, зареєстрований у реєстрі за № 2878, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . На підставі вказаного рішення 04.03.2019 р. державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м.Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 52467597.
Згідно інформаційної довідки від 16.12.2019 р. №193252287 з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що спірна квартира належить відповідачу АТ «Альфа - Банк». Підстава виникнення права власності іпотечний договір №800001653 - И, що був укладений в забезпечення виконання кредитного договору №800001653 від 29.08.2007 року між ЗАТ «Альфа - Банк» та позивачем, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
Реєстрація права власності за відповідачем АТ «Альфа Банк» відбулася 31.07.2019 року всупереч вимогам діючого законодавства, будь - яких повідомлень позивач від відповідача не отримував.
Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було прийнято Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко І. М. за відсутності будь-яких рішень про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки чи виконавчих написів. Порушенно норми Закону Украни «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та Закону Украни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на вимоги Закону України «Про іпотеку», Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та на судову практику, що регулюють дані правовідносини.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича про визнання дій не законними, скасування реєстрації та поновлення відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - задоволено. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень заява з реєстраційним «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігоря Миколайовича про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1885400280000 за АТ «Альфа - Банк». Скасованозапис про право власності №32650881 від 31.07.2019 року державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігоря Миколайовича про державну реєстрацію права власності на квартиру на квартиру  АДРЕСА_4 внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Стягнуто з АТ «Альфа - Банк» на користь    ОСОБА_1 судовий збір у справі в сумі 1 536,8 гривень
Не погодившись із вказаним судовим рішенням Акціонерне товариство «Альфа-Банк», через представника- Воронцову Марію Олександрівну, подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуально права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
 
При цьому, зазначає, що для реалізації  іпотекодержателем позасудового  способу  звернення стягнення  на предмет  іпотеки  шляхом визнання права  власності  на нього  за загальним правилом необхідні тільки воля та  вчинення дій  збоку  іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Вважає, що мораторій  не передбачає втрату кредитором права на  звернення  стягнення за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення  на майно. Суд ухвалюючи рішення  повинен  відповідно до  ст. 217 ЦПК України вирішити питання про зупинення  стягнення на час  дії Закону  «Про  мораторій»,  не відмовляти у позові. Позивачем не доведено, яким чином порушується його право. 
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив  до суду не надійшов.
 
В судовому засіданні представник відповідача, адвокат - Андросович Г.С., просила апеляційну скаргу  задовольнити. 
 
Інші учасники  справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що29 серпня 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк» укладено кредитний договір №800001653, відповідно до умов якого позивач отримала кредитні кошти у загальній сумі 138 050 доларів США під 12, 25 % річних до 29.08.2027 року .
 
29.08.2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань між позивачем та відповідачем АТ «Альфа - Банк» було укладено іпотечний договір №800001653 - И, за умов договору іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .
 
Внаслідок укладання іпотечного договору накладено обтяження на спірну квартиру АДРЕСА_5 за реєстраційним № 5568387 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 219.08.2007 року та в Державному реєстрі іпотек від 03.09.2007 року за реєстраційним № 5588206.
 
Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору, за цим Договором Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50 кв.м. та складається з 1-ї кімнати, жилою площею 20,10 кв.м. та належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 29 серпня 2007 року, з метою забезпечення повного виконання зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором від 29.08.2007 р. укладеного Іпотекодавцем з Іпотекодержателем.
            Згідно з інформаційною довідкою №193426405 від 17.12.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна, 03.09.2019 року Тарасенко І.М. - державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа - Банк».
Підставою виникнення права власності на спірну квартиру вказано іпотечний договір №800001653-И, серія та номер: 617, виданий 29.08.2007 р., видавник: Приватний нотаріус КМНО Ничипоренко О.В.; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання номер документа: БН, серія та номер: 15553-102-ББ, виданий 15.02.2019 р.: видавник АТ «Альфа - Банк».
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що спірна квартира  виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті. Квартира використовується як місце постійного проживання позичальника, тому підпадає під дію Закону № 1304-7. Дії державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенко І.М. які були пов`язані з переходом права власності на спірну квартиру є неправомірними, а спосіб, за яким позивач втратив право власності на спірне майно, суперечив вимогам іпотечного договору та діючому законодавству.
Оцінюючи висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного. 
Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
 
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї власності, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності. Право приватної власності є непорушним. 
 
Згідно положень статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови , за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло , придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захист , житло надається державою або органами місцевого самоврядування безоплатну або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
 
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.
 
Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заявник, зокрема, іпотекодержатель, - особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.
 
Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.
 
Положеннями Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим порядком.
 
Статтею 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Як вбачається  зі змісту договору іпотеки №800001653 -И від 29.08.2007 року п. 6.1 іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь - якому з наступних випадків: у випадку невиконання основного зобов`язання; у  випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов цього договору; уінших випадках, передбачених законодавством України.
Пунктом 6.2 даного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (позасудове врегулювання), яким вважатиметься застереження, що міститься в п.6.3 цього договору.
Відповідно до  ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 р. (далі - Закон № 1304-7),  протягом   дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Вказаний вище закон носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності  законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.
Судом першої інстанції встановлено, що спірна квартира   АДРЕСА_6 виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті. Квартира використовується як місце постійного проживання позичальника, тому підпадає під дію Закону № 1304-7.
Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. №3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, «заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили».
Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141, у пункті 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
А відтак,скасування запису про реєстрацію права власності можливе у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенко І.М. які були пов`язані з переходом права власності на спірну квартиру є неправомірними,  оскільки спосіб, за яким позивач втратив право власності на спірне майно, суперечив вимогам іпотечного договору та діючому на той час законодавству.
Вказані  висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються. 
 
Посилання  апелянта на практику Верховного Суду в інших справах, колегія суддів  оцінює критично оскільки вона стосується  відмінних правовідносин, а отже не може бути застосована  у даному випадку.
 
Також судом апеляційної інстанції розцінюються критично доводи апелянта, що підписання  іпотечного договору надає право Банку  звернути  стягнення  на предмет іпотеки  в позасудовому  поряду, без повідомлення боржника та отримання згоди на таке стягнення та всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки ці доводи спростовуються наведеними вище нормами діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини.
 
Крім того, не може бути взято до уваги доводи апелянта про те, що зазначення вірної адреси місцезнаходження боржника у повідомленні про звернення стягнення на предмет іпотеки, свідчить про отримання вказаного повідомлення позивачем, оскільки  жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цих обставин матеріали справи не містять.
 
Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
 
  Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.  
 
Доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому, судове рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», подану представником - Воронцовою Марією Олександрівною - залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року-  залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Головуючий:                                                                                     Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                  О.Ф. Лапчевська

  В.А. Нежура