Номер провадження: 22-ц/813/7907/21 
Номер справи місцевого суду: 522/14991/20
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 30

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2021 року                                                                м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Шаповалова Олексія Юрійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП,–

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП. В обґрунтування позову зазначала, що 02.09.2017 року приблизно о 12 годині, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Reno Rangoo», д.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. п. 2.3. (б), 19.3. Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Nissan Juke» д.з. НОМЕР_2 , від удару автомобіль «Nissan Juke» д.з. НОМЕР_2 змінив траєкторію свого руху, та здійснив зіткнення з припаркованими автомобілями марки «Honda Jazz» д.з. НОМЕР_3 , та автомобілем марки «Nissan Pathfinder» д.з. НОМЕР_4 . Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Reno Rangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована по договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», поліс №АК/4319353. ОСОБА_1 з метою отримання відшкодування завданих внаслідок ДТП збитків транспортному засобу «Honda Jazz» д.з. НОМЕР_3 , звернулась до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», однак їй було відмовлено. У зв`язку з цим, вона звернулась до суду з позовною вимогою про стягнення з ОСОБА_2 збитків, заподіяних внаслідок ДТП у розмірі 8 000,00 грн (а.с.1-2).
04 лютого 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП відмовлено (а.с.47-50).
15 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 – адвокат Шаповалов Олексій Юрійович направив до Приморського районного суду м. Одеси апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року. Апелянт вважає. Що суд першої інстанції необґрунтовано та без посилання на норми чинного законодавства України критично оцінив право власності ОСОБА_1 на транспортний засіб «Nissan Jazz» д.з. НОМЕР_2 . Апелянт повідомляє, що при винесенні рішення, станом на 07 лютого 2017 року, не було встановлено постраждалу особу власника транспортного засобу та, як вказує апелянт, саме ОСОБА_1 з 19.06.2015 року по 13.04.2019 року володіла та користувалась транспортним засобом «Nissan Jazz» і тому саме їх ОСОБА_2 під час транспортної пригоди 07.02.2017 року наніс збитки в розмірі 8 736, 57 грн. Апелянт просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення. Яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь 8736, 57 грн, судові витрати покласти на ОСОБА_2 (а.с.56-58).
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Шаповалова Олексія Юрійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що єдиним доказом того, що власником транспортного засобу «Honda Jazz», д.н.з. НОМЕР_3 є ОСОБА_1 , є дослідження № НОМЕР_3 -28.09/5 №8966 від 28.09.2017 року з оцінки вартості матеріальних збитків, інших доказів, які підтверджували б право власності позивача не надано. З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог (а.с. 50).
Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Так, в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2018 року у справі №522/17354/18, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, внесеного до ЄРДР за №12017161500003234 від 29.09.2017 року, стосовно ОСОБА_2 встановлено, що 02.09.2017 року приблизно о 12 годині, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі свого напрямку руху проїзної частини по проспекту Шевченко з боку площі 10-квітня в напрямку провулку Шампанського, на якій організовано двосторонній рух, по дві смуги руху в кожному напрямку, здійснив порушення вимог п. п. 2.3. (б), 19.3. Правил дорожнього руху України. В наслідок чого при під`їзді до будинку АДРЕСА_1 , був не уважним за дорожньою обстановкою належним чином не слідкував, не переконався що подальший його маневр не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху, які рухаються у зустрічному напрямку, виїхав на зустрічну смугу для руху, при цьому перетнув подвійну лінію білого кольору, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Nissan Juke» д.н.з. НОМЕР_2 , який здійснював рух з боку пров. Шампанського в напрямку площі 10-квітня. Від удару автомобіль «Nissan Juke» д.н.з. НОМЕР_2 змінив траєкторію свого руху, та здійснив зіткнення з припаркованими вздовж пр. Шевченко автомобілями марки «Honda Jazz» д.н.з. НОМЕР_3 , та автомобілем марки «Nissan Pathfinder» НОМЕР_4 (а.с. 43).
Вище зазначеною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2018 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілим – ОСОБА_3 та відшкодуванням завданих збитків, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_2 – закрито (а.с. 43 зворот).
Тобто, заподіювачем шкоди, вчиненої внаслідок ДТП, є ОСОБА_2 .
Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована по договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується копією поліса №АК/4319353 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (а.с. 5).
Як вбачається з матеріалів справи, 06.12.2018 року ОСОБА_1 з метою отримання відшкодування збитків, які завдані внаслідок ДТП автомобілю «Honda Jazz», д.н.з. НОМЕР_3 , звернулась до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та відповідною заявою. Проте, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відмовило ОСОБА_1 у здійснені страхового відшкодування у зв`язку з пропуском строку звернення з відповідною заявою про отримання страхового відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП (а.с. 7).
Як вбачається з Дослідження № НОМЕР_3 -28.09/5 №8966 від 28.09.2017 року з оцінки вартості матеріальних збитків, завданого власнику автомобіля «Honda Jazz» д.н.з. НОМЕР_3 , розмір матеріальних збитків, заподіяних внаслідок пошкодження автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді, становить 8 736,57 грн (а.с. 34-36).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.
Відповідно до п. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Як вбачається з відповіді ПАТ «НАСК «Оранта», дорожньо-транспортна пригода сталася 02.09.2017 року, а з письмовою заявою про страхове відшкодування ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «НАСК «Оранта» 06.12.2018, а тому страхова компанія не мала правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки був пропущений річний строк для звернення з відповідною заявою (а.с. 7).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до висновків, вкладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, зазначений у п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає, а підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені у ст. 37 вищезазначеного Закону, та їх перелік є вичерпними і розширювальному тлумаченню не підлягають.
З огляду на це, саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є присічний і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
Оскільки апелянтом був пропущений строк на звернення до страховика з заявою про страхове відшкодування, то страховик дійсно не мав підстав для здійснення страхового відшкодування.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою».
Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Разом з тим, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як вбачається з матеріалів справи, сума страхового відшкодування в межах страхового полісу відповідача становить 100000 грн (а.с. 5), а матеріальний збиток, завданий внаслідок ДТП було визначено у розмірі 8736,57 грн (а.с. 36), тобто така сума повністю могла бути відшкодована страховою компанією відповідача у разі вчасного звернення позивачки із відповідною заявою до страховика.
З огляду на це, з урахуванням пропуску ОСОБА_1 строку на звернення з заявою до страховика про страхове відшкодування, враховуючи також те, що шкода, завдана внаслідок ДТП, не перевищує розмір страхової виплати за страховим полісом відповідача, апеляційний суд вважає за неможливе покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача, оскільки це суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо доказів, наданих під час розгляду справи судом першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заподіяння матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивачем було надано копію страхового полісу відповідача, схеми ДТП, листа ПАТ «НАСК «Оранта», копію дослідження щодо матеріальних збитків та копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2018 року у справі №522/17354/18 (а.с. 5-7, 33-43).
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на це, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог, оскільки наявність наданих позивачем доказів не свідчить про їх достатність та достовірність в розумінні ст.ст. 79, 80 ЦПК України.

Щодо доказів, наданих до апеляційної скарги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, представником позивача до апеляційної скарги було додано копію довіреності, що, на думку представника позивача, підтверджує факт того, що власником транспортного засобу «Honda Jazz», д.н.з. НОМЕР_3 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була ОСОБА_1 (а.с.57, 59).
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 13 січня 2021 року у цивільній справі №264/949/19 тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
З огляду на це, апеляційний суд зазначає, що представником позивача не обґрунтовано поважність обставин неподання відповідних доказів до суду першої інстанції, внаслідок яких позивач був позбавлений можливості їх надати з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому апеляційний суд не бере їх до уваги при ухваленні судового рішення. 
Таким чином, оскільки суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, однак помилково при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував пропущений позивачем строк на подання заяви до страховика про виплату страхового відшкодування, то апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, доповнює рішення суду першої інстанції в частині мотивування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шаповалова Олексія Юрійовича – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року – доповнити в мотивувальній частині.
В іншій частині – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

08.12.2021 року                                                                 м. Одеса