ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 грудня 2021 року           справа №200/5513/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., секретар судового засідання Сізонов Є.С., за участі представника позивача Кравченко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року (повне судове рішення складено 02 серпня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/5513/21 (суддя в І інстанції Кониченко О.М.) за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

                                                        УСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Донецькій області (далі – ГУ ДПС у Донецькій області, податковий орган) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило суд стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг в розмірі 36 111,06 грн, а саме: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код класифікації доходів бюджету 18010300) в сумі 36 111,06 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що за відповідачем обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової та нежитлової  нерухомості у розмірі 36 111,06 грн, який нарахований відповідно до податкового  повідомлення-рішення форми “Ф” №  0256590-5433-0581 від 30.06.2020 по терміну сплати 29.11.2020 на суму 36 111,06 грн.
Як зазначав позивач, податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 30.06.2020 № 0256590-5433-0581 (податковий період 2019) було направлено на податкову адресу платника податків, та поштове відправлення повернуто 30.09.2020 з відміткою ф.20 «за закінченням терміну зберігання».
Зазначив, що сума боргу є узгодженою, яку відповідач не сплатив. 
На адресу відповідача позивачем була сформована та  направлена податкова вимога форми «Ф» № 37157-13 від 10.12.2020, яка направлена поштою, та поштове відправлення повернуто 18.01.2021 з відміткою ф.20 «за закінченням терміну зберігання». 
На час звернення вищевказана сума податкового боргу відповідачем не сплачена, в зв`язку з чим позивач просив у судовому порядку стягнути зазначену суму.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, встановивши, що податкове повідомлення-рішення (податок за 2019 рік), податкова вимога були направлені на не належну податкову адресу платника податків (місце реєстрації відповідача), тому вважаються не узгодженими та такими що підлягають сплаті відповідачем.
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, відповідач до апеляційного суду не прибув.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила таке.
Фізична особа, ОСОБА_1 , відповідно до картки платника податків, яка долучена до матеріалів справи позивачем, має наступні ознаки: код платника 1579607175, тип платника фізична особа, статус платника філія, адресні дані платника податків: назва регіону Донецька, повна адреса: АДРЕСА_1 .   
З копії паспорта громадянина України та відповіді відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 18.05.2021 № 099-99.02-13474 убачається наступне: гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України   НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 13.03.2007 по теперішній час. 
Відповідно до розрахунку податку на нерухоме майно,  відмінне  від земельної ділянки, по об`єкту, який належать ОСОБА_1 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке за даними позивача  зареєстровано за відповідачем 13.08.2003. Доказів того, що за відповідачем зареєстрований вищезазначений об`єкт нерухомого майна згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачем, всупереч ст.ст.77,79 КАС України, позивачем до суду не надано.    
Позивачем на ім`я відповідача фізичної особа - ОСОБА_1 направлено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 30.06.2020 № 0256590-5433-0581 (податковий період 2019), яким визначена сума податкового зобов`язання на нерухоме майно, відмінне  від земельної ділянки у сумі 361 116,06 грн.
У вищезазначеному рішенні зазначена податкова адреса платника податків: АДРЕСА_4 .
Вищезазначене податкове повідомлення-рішення направлено позивачем на адресу   АДРЕСА_5 . 
Поштове відправлення було повернуто 30.09.2020 з відміткою ф.20 «за закінченням терміну зберігання».
Позивачем була сформована та  направлена податкова вимога форми «Ф» № 37157-13 від 10.12.2020, у якій  визначена податкова адреса платника податків: АДРЕСА_4 , яка направлена поштою на адресу: АДРЕСА_5 . Поштове відправлення повернуто 18.01.2021 з відміткою ф.20 «за закінченням терміну зберігання».
Апеляційний суд, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходить з такого.
Частиною першою  статті 67 Конституції України  закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до п.п.20.1.19 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України (далі – ПК України) контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України
Згідно  до п.п.16.1.4  п. 16.1  ст. 16 ПК України  платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами  ст. 19 Конституції України  щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Підпунктом  14.1.157 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Згідно пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
За приписами пп.19-1.1.22, пп.19-1.34 п.19-1 ст.19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій  статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно п.58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до  статті 54  цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до  розділу V  цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у  податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.
Пунктом 58.2 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному  статтею 42 цього Кодексу (п.58.3 ст.58 ПК України).
Згідно п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені  статтею 66  цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п.42.3 ст.42 ПК України).
Згідно п.42.5 ст.42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Однак, як вбачається із матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення та податкова вимога були направлені ГУ ДПС в Донецькій області на адресу АДРЕСА_6 , що не відповідає по-перше податковій адресі, яка  визначена у податковому повідомленні-рішенні та податковій вимозі, а по-друге - податковій адресі, яка визначена у податковій картці платника податків і яка  долучена до позову: АДРЕСА_4 .
По-третє, вищезазначені дві адреси не співпадають із адресою, яка вказана у  паспорті громадянина України, виданого на ім`я відповідача, та даним відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 18.05.2021 № 099-99.02-13474, з яких убачається наступне: гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ПГУ НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 13.03.2007 по теперішній час. 
У відповідності до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
З огляду на викладене, місцевим судом зроблений правильний висновок, що податкове повідомлення-рішення, а також податкова вимога були направлені на адресу, за якою відповідач не має об`єктів нерухомого майна, доказів реєстрації місця проживання відповідача за зазначеною адресою сторонами суду не надано.
У відповідності до п.45.1 ст.45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Податковою адресою (адресні дані платника податків) відповідача згідно даних позивача визначена наступна адреса: АДРЕСА_4 , яка саме була визначена у податковому повідомленні-рішенні та податковій вимозі, але не відповідає адресі, яка була зазначена на конвертах АДРЕСА_5 .
Доказів того, що відповідачем визначена саме як податкова адреса: АДРЕСА_4 або АДРЕСА_5 , сторонами суду не надано.
Згідно п.87.1, п.87.2 ст.87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
За змістом п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Згідно до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Стягненню підлягає тільки узгоджений податковий борг.
З аналізу податкового повідомлення-рішення (податок за 2019 рік), податкової вимоги  та доказів наданих щодо направлення відповідачу вищезазначених актів індивідуальної дії позивачем не надано доказів того, що вони були направлені на належну податкову адресу платника податків (місце реєстрації відповідача), тому вважаються не узгодженими та такими що підлягають сплаті відповідачем. 
При цьому судами враховано, що відповідач був зареєстрований та проживає за адресою за адресою АДРЕСА_2 , з 13.03.2007, а податкове повідомлення-рішення та податкова вимога були направлені за адресами, які не співпадають із зареєстрованим місцем проживання відповідача, про що зазначено вище у цьому рішенні.
Позивачем не був дотриманий порядок формування та направлення і, як наслідок, вручення податкового повідомлення-рішення  форми “Ф” № 0256590-5433-0581 від 30.06.2020 на суму 36 111,06 грн та податкової вимоги форми «Ф» № 37157-13 від 10.12.2020 на суму 36 111,06 грн, тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову.  
Також місцевий суд правильно відхилив посилання позивача у письмових поясненнях на судову практику Верховного Суду щодо застосування пункту 70.7 ст.70 ПК України, яким визначено, що фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідачем визначалась податкова адреса АДРЕСА_4 або АДРЕСА_5 .
Колегія суддів не приймає посилання позивача в апеляційній скарзі на судову практику Верховного Суду, оскільки спір у нинішній справі виник з інших правовідносин, які мають специфічні відмінності від правовідносин у наведених апелянтом справах.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області – залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року в справі № 200/5513/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 14 грудня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін 

                                                                                          Е. Г. Казначеєв