У х в а л а  
І м е н е м  У к р а ї н и
 
27 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 333/1125/20
провадження № 61-14832ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                        Стрільчука В. А,  
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 11 серпня 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кіорпе О. М., заінтересовані особи: акціонерне товариство «Таскомбанк», державне підприємство «СЕТАМ», акціонерне товариство «МетаБанк», 
 
В с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду                                   м. Запоріжжя зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кіорпе О. М. (далі - державний виконавець Кіорпе О. М.), в якій просила:
- визнати неправомірними дії державного виконавця Кіорпе О. М. щодо: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження; подання та оформлення заявки на реалізацію арештованого майна до ДП «СЕТАМ»; ненадсилання їй в порядку, передбаченому законом, постанови про відкриття виконавчого провадження № 52014432, постанов про арешт та опис майна, звіту про оцінку майна;
- скасувати постанови, винесені державним виконавцем Кіорпе О. М. про відкриття виконавчого провадження № 52014432, про опис та арешт майна за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня                      2020 року скаргу задоволено частково; визнано неправомірними дії державного виконавця Кіорпе О. М. щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17 грудня 2019 року; скасовано постанову державного виконавця Кіорпе О. М. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17 грудня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 ; у задоволенні іншої частини скарги відмовлено. 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 11 серпня 2021 року апеляційні скарги акціонерного товариства «МетаБанк» (далі -                                      АТ «МетаБанк»), Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),  ОСОБА_2 задоволено; ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2020 року в оскаржуваній частині скасовано та відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 в цій частині; в іншій частині ухвала суду не переглядалась; вирішено питання про розподіл судових витрат.
01 вересня 2021 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 11 серпня 2021 року.
 
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 11 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, оскільки немає жодного документа, яким би було встановлено наявність у неї боргу перед АТ «МетаБанк», тобто відсутній виконавчий документ, у якому стягувачем є АТ «МетаБанк», натомість відкрите виконавче провадження № 52014432 на підставі виконавчого документа, за яким стягувачем є АТ «Таскомбанк». Грошові кошти, що надійшли від продажу нерухомого майна при примусовому виконанні виконавчого провадження № 52014432 з виконання виконавчого листа № 812/8745/12 зараховані на користь АТ «МетаБанк», тоді як описане майно є іпотекою у відносинах, що виникли між нею і АТ «МетаБанк». Крім того, судом фактично не встановлено наявність повноважень у державного виконавця Кіорпе О. М. на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 52014432. Апеляційним судом були враховані неналежні та недопустимі докази, яких не існувало на час розгляду справи судом першої інстанції. Також виконавче провадження № 52014432 було відкрито з порушенням територіальності та відсутні відомості про її повідомлення щодо направлення виконавчого провадження до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
 
Дослідивши касаційну скаргу  ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Суди встановили, що 08 серпня 2008 року між АБ «Металург», правонаступником якого є  АТ «МетаБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 625201100508А, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі - придбання житла, в розмірі 300 922,00 грн на строк 240 місяців, зі сплатою 19,95 % річних в порядку та на умовах, передбачених цим договором.
10 лютого 2009 року між акціонерним банком (далі - АБ «Металург»), ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 9252011005006, згідно з пунктом 1.1 якого іпотекою забезпечено виконання ОСОБА_1 всіх зобов`язань за вказаним кредитним договором, а предметом іпотеки визначено - квартиру АДРЕСА_2 .
Одночасно ОСОБА_1 мала кредитні відносини з ПАТ «Таскомбанк» на підставі кредитного договору від 06 серпня 2008 року № КФ2-09.
25 вересня 2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист у справі № 812/8745/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Таскомбанк» суми заборгованості за кредитним договором від 06 серпня 2008 року № КФ2-09 в розмірі 591 434,96 грн, який було пред`явлено до виконання до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
 
04 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Нєдєльською О. Г. було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 812/8745/12 у зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_1 працює у ПП «Файнесс», яке розташоване у Шевченківському районі м. Запоріжжя. Тому на підставі письмової заяви стягувача - АТ «Таскомбанк» виконавче провадження було направлено за належністю до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
 
12 серпня 2016 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гусаковим М. О. відкрито виконавче провадження № 52014432 на підставі виконавчого листа  від 25 вересня 2013 року № 812/8745/12, переданого з Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
 
15 жовтня 2019 року до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшла заява АТ «МетаБанк» про звернення стягнення на іпотечне майно в порядку, передбаченому статтею 51 Закону України «Про іпотеку», в рамках відкритих виконавчих проваджень та зарахування суми від реалізації на розрахунковий рахунок АТ «МетаБанк» в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
 
Державним виконавцем було повідомлено Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)про проведення державним виконавцем виконавчих дій до початку їх проведення. Усі документи виконавчого провадження направлялись боржнику з дотриманням вимог пункту першого статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».
 
28 лютого 2020 року відбулися торги з реалізації вищезазначеної квартири.
 
12 березня 2020 року кошти від реалізації квартири АДРЕСА_2 були перераховані АТ «МетаБанк», після відрахування витрат виконавчого провадження та виконавчого збору. Іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, за боржником не зареєстровано.
 
Скасовуючи ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2020 року, апеляційний суд виходив з того, що всі вимоги Закону України «Про виконавче провадження», недотримання яких встановив суд першої інстанції та на цих підставах визнав неправомірним прийняття постанови про опис та арешт майна боржника, були дотримані державним виконавцем Кіорпе О. М. при виконанні рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 боргу на корись АТ «Таскомбанк». 
Крім того, апеляційний суд зазначив, що до апеляційної скарги долучено доручення від 11 жовтня 2019 року № 10, видане начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Логвіним В. І., згідно з яким державному виконавцю Кіорпе А. О. було передано в провадження виконавче провадження № 52014432. Державний виконавець Кіорпе А. О. внесла відомості про себе як виконавця цього виконавчого провадження до Автоматизованої системи виконавчих проваджень. Тому державний виконавець Кіорпе А. О. у законний спосіб, визначений пунктом 7 розділу ІІІ та пункту 1 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (надалі Інструкція з організації примусового виконання рішень), отримала виконавче провадження                                 № 52014462. Таким чином, немає підстав вважати, що виконавче провадження перебувало у державного виконавця Кіорпе А. О. незаконно, чи вона не мала повноважень вести його та вчиняти виконавчі дії, зокрема, виносити постанову про опис та арешт майна боржника.
Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду з огляду на таке.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).
 
Встановивши, що дії державного виконавця Кіорпе А. О. у виконавчому провадженні № 52014462 були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень державного виконавця, а доводи скарги ОСОБА_1 не свідчать про порушення її прав як боржника у згаданому виконавчому провадженні, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні її скарги.
 
При цьому, відхиляючи доводи заявника щодо необхідності скасування постанов державного виконавця Кіорпе А. О.про опис та арешт майна боржника у зв`язку з порушенням територіальності, апеляційний суд правильно виходив з того, що відповідно до пункту 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Передача виконавчого провадження до іншого відділу державної виконавчої служби за заявою стягувача у зв`язку зі зміною місця роботи боржника відповідає наведеним положенням Закону України «Про виконавче провадження» і не свідчить про порушення прав боржника.
 
Що стосується посилання заявника на невстановлення наявності у державного виконавця Кіорпе О. М. повноважень на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 52014432, то воно є необґрунтованим, оскільки відповідно до пункту 14 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того ж боржника державний виконавець перевіряє за даними автоматизованої системи виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження.
 
Як встановив апеляційний суд виконавче провадження № 52014432 було передано до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з Комунарьского відділудержавної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), де перебувало зведене виконавче провадження стосовно боржника ОСОБА_1 , за заявою стягувача в особі АТ «Таскомбанк» ще у 2016 році, та постанова про відкриття виконавчого провадження № 52014462 була винесена 12 серпня 2016 року державним виконавцем Гусаковим М. О.
 
Згідно з дорученням від 11 жовтня 2019 року № 10, виданим начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)Логвіним В. І., державному виконавцю Кіорпе А. О. було передано в провадження виконавче провадження № 52014432.
 
Тому державний виконавець Кіорпе А. О. здійснювала виконавчі дії у виконавчому провадженні № 52014462 обґрунтовано, та, зокрема, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» здійснила арешт майна боржника, про що прийняла відповідну законну постанову від 17 лютого 2017 року.
 
Аргументи заявника про те, що апеляційний суд встановив указані обставини, на підставі недопустимих доказів, які не були подані до суду першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Врахувавши приписи статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що неподання державним виконавцем Кіорпе А. О.доручення від 11 жовтня 2019 року № 10 не створює підстав для неврахування його існування на стадії апеляційного провадження. Такий висновок апеляційного суду не суперечить положенням статті 367 ЦПК України.
 
Доводи заявника про те, що немає жодного документа, яким би було встановлено наявність в неї боргу перед АТ «МетаБанк», є безпідставними, оскільки, як встановив апеляційний суд ОСОБА_1 забезпечила виконання зобов`язань за кредитним договором від 08 серпня 2008 року № 625201100508А, укладеним між нею та АБ «Металург», правонаступником якого є  АТ «МетаБанк», 1/2 частиною нерухомого майна, розташованого на АДРЕСА_1 . Згідно з пунктом 3 частини першої статті 51 Закону України «Про іпотеку» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо наявна письмова згода заставодержателя. 15 жовтня 2019 року до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшла заява АТ «МетаБанк» про звернення стягнення на іпотечне майно в порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 51 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.
 
Висновки апеляційного суду є обґрунтованими, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини.
 
Зазначені у касаційній скарзі аргументи Верховний Суд вважає необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявника, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 зазначено, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.
 
У зв`язку із вищезазначеним, Верховний Суд вважає, що немає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
 
Із змісту касаційної скарги, випливає, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені                            в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності постанови Запорізького апеляційного суду від 11 серпня                      2021 року у цій справі.
 
Відповідно до частини четвертої статті  394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись частинами четвертою - шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 11 серпня 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кіорпе О. М., заінтересовані особи: акціонерне товариство «Таскомбанк», державне підприємство «СЕТАМ», акціонерне товариство «МетаБанк».
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  особі, яка подала скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко
 
                                                                                                                                                             В. А. Стрільчук