ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                     Головуючий І інстанції:  Бородіна Н.М.
05 жовтня 2021 р.	Справа № 953/11251/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Курило Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 липня 2021 року по справі за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до  інспектора лейтенанта поліції 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Піднебенного Валерія Анатолійовича,  Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, - 
В с т а н о в и в:
           11.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати постанову інспектора роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Піднебесного В.А. (далі - інспектор) серії ЕАН № 4308654 від 05.06.2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 122 КУпАП, та накладання стягнення у вигляді штрафу, з закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.
          В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач зазначає, що оскаржувана ним постанова не відповідає вимогам закону, оскільки винесена з порушенням установленого порядку накладання адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному, необ`єктивному і не всебічному розгляді справи, за відсутності належних і допустимих доказів, що не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
          Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач Управління патрульної поліції в Харківській області (далі - УПП) зазначає, що автомобіль під керуванням позивача був зупинений інспектором на підставі ст. 35 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII в редакції, що була чинною на час винесення спірних правовідносин). Позивачу в повному обсязі роз`яснені його права, що підтверджується особистим підписом останнього (п. 8 постанови). Інспектор продемонстрував позивачеві відеозапис, здійснений лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС 000748. За результатами розгляду справи, згідно з вимогами ст.ст. 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, інспектором встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, та винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН № 4308654, копію якої позивач відмовився отримати. До відзиву, окрім іншого, наданий диск з медіа файлами, засвідченими ЕЦП (видавець АЦСК АТ КБ «ПРИВАТБАНК») представника відповідача Іващенка О.О.
          Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 липня 2021 року в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
          Судове рішення вмотивовано доведенням відповідачем належними та допустимим и доказами факту скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.
          Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення про задоволення вимог його адміністративного позову.
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції безпідставно прийнятий як належний доказ відповідача стосовно наявності дорожнього знаку 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», оскільки відсутні докази того, що означений дорожній знак був встановлений станом на 05.06.2021 року, а в той час відеозапис по наявність цього знаку зроблений невідомою особою 30.06.2021 року. Крім того, суд не переконався, що відеозапис зроблений саме в м. Харкові, в тому місті, яке визначене місцем скоєння правопорушення. В свою чергу, позивач стверджує, що жодного інформаційно-вказівного знаку 5.70 на ділянці, де він рухався, не було.
          Також позивач фактично зазначає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся не за місцем його скоєння, - в оскаржуваній постанові зазначено місце розгляду: АДРЕСА_1 ,  в той час місцем вчинення правопорушення визначено: м. Харків, вул. Білгородський шосе, 5/7. Крім того, вказує, що в постанові визначено, що він нібито рухався із перевищенням швидкості 05.06.2021 18:11:53, а на копії фотокартки з вимірювального засобу зазначений час: 17:57:31. А також те, що електронні копії доказі відповідачем надані без належного засвідчення ЕЦП.
          Крім того, позивач зазначає, що докази, на які посилається відповідач були отримані з порушенням вимог ст. 40 Закону № 580-VIII.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи. 
За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, з наступних підстав.  Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 4 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
          Судом встановлено, що постановою інспектора роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Піднебесного В.А. серії ЕАН № 4308654 від 05.06.2021 року позивача визнання винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, та позивач підданий адміністративному стягненні у вигляді штрафу.
          За встановленими відповідачем обставинами справи, 05.06.2021 року о 18:11:53 позивач, керуючи транспортним засобом SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по Білгородському шосе (біля будинку 5/7) зі швидкістю 103 км/год, чим порушив встановлене п. 12.4 ПДР України обмеження швидкості руху у населеному пункті на 53 км/год. 
          В постанові зазначено, що швидкість вимірювалася приладом TruCam LTI 20/20 № ТС 000748.
          Частиною другою ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух і здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР  України установлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 12.4 розділу 12 «Швидкість руху» ПДР України встановлено, що у  населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.
?          Згідно із частиною 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Згідно із статтею 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевірку документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:
1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху (ч. 1 ст. 40).
Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці (ч. 2 ст. 40).
Щодо доводів скаржника про недостовірність доказів (Compact Disc, CD, з медіафайлами), колегія суддів зазначає, що завантажені на Compact Disc медіафайли засвідчені ЕЦП (видавець АЦСК АТ КБ «ПРИВАТБАНК») представника відповідача Іващенка О.О., про що учасники справи та суд не позбавлені можливості дізнатися, використавши відповідний Інтернет-ресурс щодо перевірки підпису на документі. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, приписи ч. 1 цієї статті встановлюють, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. 
Заперечуючи факт наявності дорожнього знаку 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», який інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів, позивач судам першої та апеляційної інстанцій не надав жодних доказів в обґрунтування таких заперечень, так само і заперечень  стосовно інформації, що мається в означених медіафайлах з цього приводу.
Щодо доводів скаржника про розгляд справи про адміністративне правопорушення не за місцем йо скоєння, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. 
Лазерний радар TruCam фіксує об`єкти на відстані до 1,2 км при будь-якому напрямку руху транспортного засобу. GPS-прив`язка дозволяє зафіксувати не тільки швидкість, але і точне місце порушення. Таким чином, оскільки швидкість руху автомобіля фіксується під час його руху, логічним є висновок про правомірність рішення інспектора про розгляд справи за місцем знаходження ГРПП, так як такі дії в точці координат, зафіксованого порушення, будуть створювати не тільки перешкоди для інших учасників дорожнього руху, а і небезпечні умови для життя та здоров`я водія та інспектора. 
Щодо доводів скаржника про недопустимість доказів, отриманих в порушення порядку, визначеного ст. 40 Закону № 580-VIII, колегія суддів зазначає, що положення ст. 40 Закону № 580-VIII унормовують, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.
Колегія суддів зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону № 580-VIII. При цьому, колегія суддів зауважує, що лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 року № 11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.
Підсумовуючи викладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, оскільки факт порушення ним вимог 12.4 ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.
  Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду про обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП, у зв`язку із відсутністю належних доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові.
Оскільки наведені вище обставини залишені судом першої інстанції поза увагою, та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів, задовольняючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасовує судове рішення та приймає нове про задоволення позовних вимог.
Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).   
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України). 
Частиною 6  ст. 139 КАС України  передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції про задоволення вимог ОСОБА_1 , колегія суддів, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, приймає рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача судові витрати, які складаються із витрат по сплаті судового збору за подання адміністративного позову та подання апеляційної скарги у загальній сумі 1135 грн.
На підставі наведеного, керуючись статтями 13, 23, 31, 268, 269, 286, 271, 272 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 липня 2021 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .
Скасувати постанову інспектора роти № 1 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Піднебесного Валерія Анатолійовича серії ЕАН № 4308654 від 05 червня 2021 року про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст.  122 Кодексу України про адміністративні правопорушенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	Л.В. Курило    А.О. Бегунц   	
          Постанова у повному обсязі складена і підписана 05 жовтня 2021 року.