Постанова
Іменем України
04 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 579/1909/18
провадження № 61-6115св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Калараша А. А. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 09 березня 2021 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку належить на праві спільної часткової власності 36/100 частки житлового будинку та надвірних будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу належить на праві спільної часткової власності 1/4 частка житлового будинку та надвірних будівель, а ОСОБА_3 - 39/100 частки житлового будинку та надвірних будівель, розташованих за вищевказаною адресою.
10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як співвласники житлового будинку надали нотаріально посвідчену згоду ОСОБА_2 на проведення реконструкції, будівництва, добудови до вказаного будинку. Після проведення відповідачем реконструкції, будівництва та добудови було оформлено технічну документацію та складено технічний паспорт.
Із 2017 року між позивачем та ОСОБА_2 неодноразово виникали суперечки щодо порядку володіння, користування та розпорядження спільною частковою власністю, а саме: приміщенням «А-1-1» та відповідною часткою надвірних будівель. Інший співвласник домоволодіння ОСОБА_3 проживає в приміщенні «А-1-2» з окремим входом та користується прибудинковими спорудами, остання претензій до нього та ОСОБА_2 щодо порядку володіння, користування та розпорядження спільною частковою власністю не має. 
Рішенням Кролевецького районного суду від 27 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Сумської області 
від 06 лютого 2018 року, зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні житловим будинком із відповідною часткою надвірних будівель шляхом передачі ключів від вхідних дверей житлового будинку за адресою:  АДРЕСА_1 .
Не зважаючи на зазначене, між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування і володіння приміщенням «А-1-1» з господарськими та побутовими спорудами.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив виділити йому в натурі у власність як окремий об`єкт нерухомого майна - житловий будинок «А-1-1» загальною площею 66,4 кв. м, що складається з коридору 1-1 площею 6,4 кв. м, кухні 1-2 площею 17,1 кв. м, житлової кімнати 1-6 площею 7,6 кв. м, житлової кімнати 1-7 площею 35,3 кв. м, та прибудинкові споруди: літня кухня «В» площею 25,6 кв. м, гараж «Г» площею 9,8 кв. м, сарай «І» площею 5,3 кв. м, сарай «Л» площею 13,6 кв. м, душ «Н» площею 2,2 кв. м, погріб «пг1» площею 
8,3 кв. м, вбиральню «У» площею 12 кв. м, та 36/100 частки огорожі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 02 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Розділено житловий будинок із господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Виділено ОСОБА_1 36/100 частки житлового будинку (арифметична частина 349/1000) літ. «а2», а саме: коридор 1-1 площею 
6,4 кв. м, кухню 1-2 площею 5,4 кв. м, літ. «Мнс», а саме: житлова 1-7 площею 35,3 кв. м, житлова 1-8 площею 11,3 кв. м, коридор 1-9 площею 5,1 кв. м, господарські будівлі: ганок літ. «гн1», літню кухню літ. «В», веранду літ. «в», сарай літ. «Г», гараж літ. «К», сарай літ. «Л», душ літ. «Н», вбиральню літ. «У», 36/100 частин огорожі, а саме: літ. «N 1», вартістю 1 294,56 грн, літ. «N 2» вартістю 2 154,00 грн. 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на зазначену частину житлового будинку з господарськими будівлями.
Виділено ОСОБА_2 1/4 частку житлового будинку (арифметична частина 242/1000) літ. «а 2», а саме: кухню 1-2 площею 11,7 кв. м, літ. «А-1-2» санвузол 1-3 площею 4,8 кв. м, літ. «А-1-2» житлова 1-4 площею 6,6 кв. м, 
літ. «А-І» житлова 1-5 площею 14 кв. м, літ. «А-І» житлова 1-6 площею 
7,6 кв. м, господарські будівлі сарай літ. «І», сарай літ. «М», сарай літ. «О», погріб літ. «пг1», 1/4 частин огорожі, а саме: літ. «N 1», вартістю 899,61 грн, літ. «N 2» вартістю 1 496,85 грн.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на зазначену частину житлового будинку з господарськими будівлями.
Встановлено ОСОБА_1 улаштувати перегородку в приміщенні 1-7, утворивши кухню площею min 7,0 кв. м та приміщення площею 28,3 кв. м.
ОСОБА_2 улаштувати проріз, встановити подвійний дверний блок у приміщенні 1-4, улаштувати ганок для входу з вулиці біля приміщення 1-4, встановити дверний блок між приміщеннями 1-5 та 1-6, 1-6 та 1-2.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 між приміщенними 1-1 та 1-6 замурувати проріз, між приміщеннями 1-1 та 1-2 улаштувати перегородку, утворивши кухню 11,7 кв. м, та приміщення площею 5,4 кв. м.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обладнати квартири самостійними системами опалення, електропостачання, іншими інженерними системами. Розподіл горищного приміщення житлового будинку виконати по лінії розподілу житлового будинку без зведення перегородок та із улаштуванням окремих лазів. Переобладнання виконати відповідно до вимог 
ДБН А.3.1.-5:2016.
Зазначені роботи виконати сторонам до 02 березня 2021 року з дотриманням державних норм та правил проведення будівельних робіт.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 84,76 грн.
Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок із господарськими будівлями за адресою:  АДРЕСА_1 .
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 134,09 грн та витрати за проведення експертизи в розмірі 7 850,00 грн.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 594,27 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Вирішуючи питання про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав за доцільне провести поділ житлового будинку з господарськими будівлями на АДРЕСА_1 за варіантом № 2 висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 872/177/178 від 10 березня 2020 року, станом на 07 лютого 2017 року, відповідно до часток співвласників, з урахуванням фактичного використання домоволодіння.
При цьому суд першої інстанції вважав, що відповідач ОСОБА_2 не позбавлена можливості отримати часткову компенсацію за виконаний нею ремонт із реконструкцією, враховуючи зміст частини першої статті 360 ЦК України, відповідно до якої співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на утримання спільного майна.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Сумського апеляційного суду від 09 березня 2021 року рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 02 жовтня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що внаслідок реконструкції житлового будинку, виконаної відповідачем ОСОБА_2 , не лише поліпшене спільне нерухоме майно, але і значно збільшилася його загальна та житлова площа, а отже, і його вартість, а тому витрати, понесені останньою на виконання цих робіт, не є витратами, які несуть співвласники майна на підставі статті 360 ЦК України.
Розподіл рішенням місцевого суду житлового будинку з господарськими спорудами і виділ позивачу у власність житлових та підсобних приміщень, які розташовані в приміщеннях «а-2» та в мансарді, які реконструйовані та збудовані за особисті кошти відповідача ОСОБА_2 , порушує її права та законні інтереси як співвласника, який у порядку, передбаченому частиною третьою статті 357 ЦК України, за власні кошти, за згодою всіх співвласників здійснила поліпшення майна, які не можна відокремити.
За висновками судової експертизи з технічної точки зору неможливо провести розподіл житлового будинку в натурі та господарських будівель відповідно до часток співвласників на час виникнення у них права 
власності - укладення договорів купівлі-продажу часток житлового будинку 21 січня 2012 року.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за рахунок його особистих коштів було поліпшено та збільшено належне йому на праві спільної часткової власності нерухоме майно, а тому його вимоги про виділ у натурі його частки у праві спільної часткової власності на майно, з урахуванням переобладнань та реконструкцій цього нерухомого майна, здійснених особисто відповідачем ОСОБА_2 , є безпідставними і задоволенню не підлягають.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
09 квітня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Сумського апеляційного суду від 09 березня 2021 року, у якій просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У липні 2021 року справу № 579/1909/18 передано до Верховного Суду. 
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 
400 ЦПК України). 
Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, тобто на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Касаційна скарга, з урахуванням уточненої редакції, мотивована тим, що апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин положення статей 183, 358, 364 ЦК України, аналіз змісту яких свідчить про те, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній часткові власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру частки співвласників у праві власності. 
Доводи інших учасників справи
У липні 2021 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , у якому просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення.
Відзив мотивовано безпідставністю доводів касаційної скарги та законністю і обґрунтованістю рішення суду апеляційної інстанції.
ОСОБА_2 на підставінотаріально посвідченої згоди співвласників будинку здійснила реконструкцію і добудову, отримала декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівельний паспорт, що свідчить про те, що відповідач за власні кошти збільшила свою частку у праві спільної часткової власності, а позивач, у свою чергу, не має права на виділення частки за рахунок її збільшення. Крім того, як встановлено експертизою, провести розподіл відповідно до часток станом на момент отримання сторонами права власності, неможливо.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 21 січня 2012 року ОСОБА_1 є власником 36/100 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого на АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 14-16). 
На момент укладання вказаного договору домоволодіння розташоване за зазначеною адресою складалось із: житлового будинку (дерев`яного) житловою площею 59,0 кв. м, загальною площею 101,9 кв. м, що позначений на плані земельної ділянки літерою «А-1», і надвірних будівель: «Б» - сарай цегляний, «В» - літня кухня шлакоблочна, «Г» - сарай цегляний, «Д» - сарай цегляний, «Е» - сарай дерев`яний, «І» - сарай дерев`яний, «К» - гараж цегляний, «Л» - сарай дерев`яний, «М» - сарай деревяний, «Н» - душ дерев`яний, «О» - сарай дерев`яний , «пг» - погріб цегляний, «пг1» - погріб цегляний, «У» - вбиральня цегляна та «N» - огорожа, відповідно до даних технічного паспорта, виданого КП «Кролевецьке районне бюро технічної інвентаризації» 04 листопада 2011 року (т. 1, а. с. 14-16).
21 січня 2012 року ОСОБА_2 набула права власності на 1/4 частку вищезазначеного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку 
(т. 2, а. с. 47-48)
ОСОБА_3 є власником 39/100 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за вищевказаною адресою на підставі договору дарування від 19 квітня 1984 року (т. 1, а. с. 17-19).
АДРЕСА_3 згідно з рішенням Кролевецької міської ради від 18 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць, провулків, арки та парку в місті Кролевець».
Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 10 жовтня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як співвласники житлового будинку 
АДРЕСА_3 надали згоду іншому співвласнику ОСОБА_2 на проведення реконструкції, будівництва, добудови до вищевказаного житлового будинку і при цьому зазначили, що будь-яких заперечень із вищевказаного як співвласники вони не мають і в подальшому мати не будуть (т. 1, а. с. 248).
У подальшому ОСОБА_2 на підставі будівельного паспорта реконструкції житлового будинку, розташованого на 
АДРЕСА_2 , виданого їй як забудовнику, були проведені перебудови у цьому житловому будинку (т. 2, а. с. 51-58). По завершенню будівельних робіт реконструйований житловий будинок був визнаний таким, що закінчений будівництвом і готовий до експлуатації, що підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстрованої Управлінням ДАБІ у Сумській області 09 березня 2017 року (т. 2, а. с. 59).
У зв`язку із проведеною ОСОБА_2 реконструкцією житлового будинку, який на праві спільної часткової власності належить сторонам у справі, були унесені зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна в частині опису об`єкта нерухомого майна і загальна площа будинку збільшилась із 101,9 кв. м до 162 кв. м, а житлова площа - з 59 кв. м до 110,2 кв. м, і підставою виникнення права власності у співвласника ОСОБА_2 зазначено, крім договору купівлі-продажу від 21 січня 2012 року, також декларацію про готовність об`єкта до експлуатації СМ 142170681563, видану 09 березня 2017 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області. У той же час, частки інших співвласників у праві спільної часткової власності на нерухоме майно не змінювалися (т. 1, а. с. 17-19).
Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду на АДРЕСА_2 , складеного станом на 07 лютого 2017 року, співвласниками будинку зазначено ОСОБА_3 - розмір частки власності 39/100, 
ОСОБА_1 - 36/100, ОСОБА_2 - 1/4. Житловий будинок складається з приміщення літ. «А-1-1»: коридор 1-1 площею 6,4 кв. м, кухня 
1-2 площею 17,1 кв. м, санвузол 1-3 площею 4,8 кв. м, житлова 1-4 площею 
6,6 кв. м, житлова 1-5 площею 14,0 кв. м, житлова 1-6 площею 7,6 кв. м; 
літ. «Мнс» житлова 1-7 площею 35, 3 кв. м, житлова 1-8 площею 11,3 кв. м, коридор 1-9 площею 5,1 кв. м, всього по квартирі АДРЕСА_4 загальною площею 
108,2 кв. м, житловою площею - 74,8 кв. м. Приміщення літ. «А-1-2»: веранда 2-1 площею 3,8 кв. м, ванна 2-2 площею 2,2 кв. м, топкова 2-3 площею 
2,4 кв. м, кухня 2-4 площею 4,3 кв. м, житлова 2-5 площею 8,1 кв. м, житлова 2-6 площею 8,2 кв. м, житлова 2-7 площею 8,3 кв. м, житлова 2-8 площею 
10,8 кв. м, передпокій 2-9 площею 5,7 кв. м, всього по квартирі АДРЕСА_5 загальною площею 53,8 кв. м, житловою площею 35,4 кв. м. Загальна площа будинку складає 162 кв. м, житлова - 110,2 кв. м (т. 1, а. с. 22-27).
Згідно з розділом «Характеристика будинку з господарськими будівлями та спорудами» домоволодіння складається з: будинку літ. «А-1», прибудови «А-1-2», прибудови «А1-1», веранди «а1», прибудови «а2», ганку «гн», ганку «гн1», мансарди «мнс» та господарських будівель: сарай літ. «Б», літня кухня 
літ. «В», веранда літ. «в», гараж літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «І», гараж 
літ. «К», сарай літ. «Л», сарай літ. «М», душ літ. «Н», сарай літ. «О», погріб 
літ. «пг», погріб літ. «пг1», вбиральня літ. «У», огорожа літ. «N» (т. 1, а. с. 22-27).
Сторонами у справі визнається та обставина, що у користуванні співвласника домоволодіння ОСОБА_3 перебуває квартира АДРЕСА_5 , 
а у користуванні співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебуває квартира АДРЕСА_4 .
З висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 872/177/178 від 10 березня 2020 року встановлено, що судовим експертом запропоновано чотири варіанти розподілу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: 
1 варіант розподілу житлового будинку, господарських будівель та споруд відповідно до часток співвласників та фактичного використання станом на 21 січня 2012 року (момент набуття права власності) при цьому такий поділ можливо здійснити не на трьох співвласників, а на дві частини: між ОСОБА_3 (частка 39/100) з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з іншої сторони (загальна частка 61/100), та 3 варіанти розподілу житлового будинку, господарських будівель та споруд відповідно до часток співвласників та фактичного використання станом на 07 лютого 2017 року (т. 1, а. с. 144-181).
За висновками судової експертизи з технічної точки зору неможливо провести розподіл житлового будинку в натурі та господарських будівель відповідно до часток співвласників на час укладення договорів купівлі-продажу часток житлового будинку 21 січня 2012 року.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави зробити висновок про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 127/5835/16-ц, а тому, з огляду на зазначене, безпідставними є доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у правовідносинах, що виникають із виділу в натурі майна, що перебуває у спільній часткові власності.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Крім того, колегія суддів наголошує, що при вирішенні спору слід також врахувати загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників. 
Відповідно до положень статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, 
є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.
У справі, що переглядається, судами встановлено, що житловий будинок із надвірними спорудами, розташований на 
АДРЕСА_3 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 (39/100 частки) на підставі договору дарування 
від 19 квітня 1984 року, ОСОБА_1 (36/100 часток) на підставі договору купівлі-продажу від 21 січня 2012 року, ОСОБА_2 
(1/4 частка) на підставі договору купівлі-продажу від 21 січня 2012 року.
На момент отримання позивачем права власності частки будинку на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння складалось із житлового будинку (дерев`яного) житловою площею 59,0 кв. м, загальною площею 101,9 кв. м.
Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 10 жовтня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як співвласники житлового будинку 
АДРЕСА_3 надали згоду іншому співвласнику ОСОБА_2 на проведення реконструкції, будівництва, добудови до вищевказаного житлового будинку і при цьому зазначили, що будь-яких заперечень із вищевказаного як співвласники вони не мають і в подальшому мати не будуть. Вказане не заперечується позивачем.
У зв`язку із зазначеним, відповідач ОСОБА_2 вчинила відповідні дії з реконструкції та добудови будинку, отримала технічний паспорт та Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта.
Судами встановлено та підтверджено матеріалами інвентарної справи на домоволодіння, висновком експертизи, що станом на 21 січня 2012 року загальна площа квартири АДРЕСА_4 , якою фактично користувалися позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 складала 48,1 кв. м, 
а загальна площа квартири АДРЕСА_5 , якою користувалася відповідач 
ОСОБА_3 складала 53,8 кв. м. У той же час, станом на 07 лютого 
2017 року загальна площа квартири АДРЕСА_4 складала 108,2 кв. м, а загальна площа квартири АДРЕСА_5 не змінилася і складала 53,8 кв. м. Таким чином, загальна площа будинку збільшилася лише за рахунок реконструкції житлового будинку, проведеної у 2016 році відповідачем ОСОБА_2 як забудовником. 
Для встановлення технічної можливості поділу в натурі спірного будинку та господарських споруд у справі було проведено судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу.
Відповідно до висновку експерта від 10 березня 2020 року № 872/177/178 з технічної точки зору неможливо провести розподіл житлового будинку в натурі та господарських будівель відповідно до часток співвласників на час укладення договорів купівлі-продажу часток житлового будинку 21 січня 2012 року, та надано 3 варіанти розподілу житлового будинку, господарських будівель та споруд відповідно до часток співвласників та фактичного використання станом на 07 лютого 2017 року.
Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що розподіл житлового будинку з господарськими спорудами станом на 
07 лютого 2017 року (тобто після проведеної реконструкції одноосібно ОСОБА_2 на підставі попередньої згоди інших співвласників) і виділ позивачу у власність житлових та підсобних приміщень, які розташовані в приміщеннях «а-2» та в мансарді, які реконструйовані та збудовані за особисті кошти відповідача ОСОБА_2 , порушує її права та законні інтереси як співвласника.
Встановивши, що спірний будинок неможливо поділити в натурі відповідно до часток співвласників (на час набуття права власності), апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно не дослідив обставини справи є безпідставними та зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що у силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) сформульовано правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації»).
Таким чином, Верховний Суд є судом права, а не судом фактів, позбавлений можливості самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку.
Колегія суддів вважає, що у справі, яка переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у оскаржуваному судовому рішенні, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції, та спрямовані на переоцінку доказів у справі, що 
в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу, що відповідає положенням статті 6 Конвенції, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, 
а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Сумського апеляційного суду від 09 березня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            А. А. Калараш
 
А. І. Грушицький
 
Є. В. Петров