Справа № 306/1790/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        30 вересня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
               судді-доповідача         –         Кожух О.А.,
               суддів                 –         Джуги С.Д., Куштана Б.П., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Свалявського районного суду від 19 липня 2021 року (повний текст рішення виготовлено 26.07.2021, головуюча суддя Тхір О.А.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 18.08.2009 між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачкою заяви. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.
04.09.2009 ОСОБА_1 було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій підписом відповідача стверджено, що він ознайомлений із фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. 
На підставі договору про надання банківських послуг ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 500,00 грн.
Банк посилався на те, що згідно з пунктами 3.2 та 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг (як складової частини договору) клієнт дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дав право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт, а підписання цього договору є прямою у безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. 
Вказував, що у подальшому Банком було збільшено відповідачці розмір кредитного ліміту, зокрема із 23.05.2017 до суми в розмірі 16000 грн. 
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 27.10.2020 Банк нарахував їй заборгованість у розмірі 14 455,79 грн, котра є заборгованістю за простроченим тілом кредиту. 
Посилаючись на викладене, Банк просив суд стягнути з відповідачки суму заборгованості у розмірі 14 455,79 грн та судові витрати в розмірі 2102,00 грн.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказувала, що будь-яких Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів не підписувала. Зазначала, що Банком порушено вимоги ст. 1056-1 ЦК України (у редакції на момент підписання анкети-заяви), згідно з якою встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Вказувала, що Банк не повідомляв позичальника про зміни відсоткової ставки по кредиту, зміни фіксованої процентної ставки були здійснені без її згоди Банком в односторонньому порядку. Посилалася на безпідставне зарахування внесених нею коштів на погашення неправомірно нарахованих відсотків. 
Рішенням Свалявського районного суду від 19.07.2021 у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням Банк подав на нього апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договір між ОСОБА_1 та Банком було укладено у встановленому законом порядку, шляхом приєднання (ст. 634 ЦК України); договір є обов`язковим до виконання; зазначає, що ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 16000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків саме у розмірі 3,6 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (до травня 2021 року); у підписаній відповідачкою анкеті-заяві, а також у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» було визначено базову відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць; вказує, що наявна у справі виписка по картковому рахунку є належним доказом заборгованості відповідачки та має досліджуватися апеляційним судом. 
ОСОБА_1 копію апеляційної скарги отримала 09.09.2021, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзиву на апеляційну скаргу не подавала. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи позовні вимоги, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту. 
При цьому Банк не заявляв вимог про стягненні відсотків та неустойки.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18.08.2009 між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви (а.с. 17).
В анкеті-заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що підписана нею заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.
Згідно вказаної анкети-заяви ОСОБА_1 отримала 04.09.2009 кредитну картку з установленим кредитним лімітом у розмірі 500 грн.
У такій анкеті-заяві вказано вид картки – зарплатна; зазначено, що базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 2,5 % на місяць (а.с. 17 зворот).
04.09.2009 ОСОБА_1 також було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій підписом відповідача стверджено, що він із фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений; базова відсоткова ставка вказана 2,5 % в місяць (а.с.18). 
На обґрунтування своїх вимог до позовної заяви Банком було додано розрахунки заборгованості ОСОБА_1 : станом на 31.05.2015 (за період 04.09.2009 – 31.05.2015) у розмірі 3791,45 грн (з яких 3685,99 грн за тілом кредиту, 105,6 грн – заборгованість за процентами); станом на 30.09.2019 (період 01.06.2015 – 30.09.2019) у розмірі 16 046 грн за тілом кредиту та 1091,62 грн за відсотками; станом на 27.10.2020 (період 01.10.2019 – 27.10.2020) у розмірі 14455,79 грн (з якої 14455,79 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн – за процентами).
Банк у позовній заяві посилався на те, що згідно з пунктами 3.2 та 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дав право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт, а підписання цього договору є прямою у безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. 
З довідки про зміну умов кредитування слідує, що у подальшому, відповідачці було змінено розмір кредитного ліміту, зокрема 07.02.2010 до 1400 грн; 22.10.2010 до 1600 грн; 27.11.2010 до 1800 грн; 27.12.2010 до 2000 грн; 27.02.2011 до 2400 грн; 20.03.2011 до 2800 грн; 12.05.2011 до 3200 грн; 26.06.2011 до 3800 грн; 08.11.2012 до 3700 грн; 23.05.2017 до 16000 грн; 03.10.2019 до 16000; 28.11.2019 15 249,45; 31.01.2020 до 15 184,18 (а.с. 15).
Досліджуючи виписку про рух коштів по особовому рахунку ОСОБА_1 , апеляційним судом встановлено, що у ній наявні відомості про зміни кредитного ліміту тільки до дати 08.11.2012 у розмірі 3700 грн. Після цієї дати у виписці про рух коштів – відсутні відомості про зміну кредитного ліміту. 
При цьому, як слідує із наданих Банком розрахунків, позивачем було зараховано сплачені ОСОБА_1 кошти на погашення заборгованості, зокрема за період 01.06.2015 – 30.09.2019 на погашення заборгованості за тілом кредиту 23 109,66 грн, за простроченим тілом кредиту 4535,76 грн (а.с. 13); за період 01.10.2019 – 27.10.2020 на погашення заборгованості за тілом кредиту 1653,69 грн, за простроченим тілом кредиту 2107,38 грн, за нарахованими відсотками 2580,05 грн, за простроченими відсотками 4011,43 грн (а.с. 14 зворот).
Із виписки про рух коштів та наданих Банком розрахунків вбачається, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом (Банком зазначено як списання відсотків за використання кредитного ліміту), а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.
З указаних доказів слідує, що позивачем до тіла кредиту безпідставно протягом строку користування карткою включено пеню, відсотки користування кредитним лімітом, при цьому Банк самостійно в односторонньому порядку здійснював списання коштів з рахунку відповідача на погашення відсотків в непогодженому сторонами розмірі та необумовлених платежів, та таким чином збільшував заборгованість за простроченим тілом кредиту.
При цьому Банк у розрахунках, обчислюючи розмір відсотків застосовував різні змінювані Банком процентні ставки за періоди із: 
01.09.2014 – 31.03.2015 ставку 2,9 % на місяць (34,80% річних);
01.04.2015 – 31.05.2015 ставку 3,6 % на місяць (43,2 % річних);
01.06.2015 – 07.12.2015 ставку 2,5 % на місяць (30% річних);
08.12.2015 – 19.07.2016 ставку 2,9% на місяць (34,8% річних);
20.07.2016 – 30.09.2019 ставку 3,6 % на місяць (43,2 % річних);
01.10.2019 – 29.02.2020 процентну ставку на прострочений кредит 7,20 % на місяць (86,40 % річних);
01.03.2020 – 31.07.2020 ставку 3,6 % на місяць (43,2 % річних);
01.08.2020 27.10.2020 ставку 3,5 % на місяць (42 % річних).
Таким чином, застосовані Банком процентні ставки у розрахунках заборгованості – не відповідають базовій відсотковій ставці погодженій сторонами у підписаній анкеті-заяві та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що становила 2,5 % на місяць (30 % річних).
Отже, нарахування заборгованості та відповідне зарахування коштів, сплачених на погашення неправомірно нарахованої Банком заборгованості, здійснювались позивачем безпідставно та всупереч умов підписаного договору.
Позивач не довів факту повідомлення ОСОБА_1 та прийняття нею змінених Банком умов щодо нарахованого збільшеного позивачем розміру відсотків.
Враховуючи, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», не передбачені застосовані Банком процентні ставки у розрахунках заборгованості, апеляційний суд вважає, що Банком не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, натомість прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а тому нарахована Банком заборгованість за простроченим тілом кредиту до стягнення не підлягає.
За таких обставин встановлено, що Банком на підтвердження розміру заборгованості надано неналежні розрахунки, які ґрунтуються на непідписаних відповідачем Умовах та правилах надання банківських послуг та виходять за межі домовленостей за укладеним між Банком та відповідачем письмовим договором. 
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, не підтверджено існування заборгованості за простроченим тілом кредиту у визначеному Банком розмірі, а тому суд вважає, що заборгованість за простроченим тілом кредиту стягненню не підлягає.
Належних і допустимих розрахунків заборгованості згідно узгоджених договором умов, Банк до суду не надав. 
Сам суд зробити такий розрахунок не має можливості, оскільки неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, зарахування коштів сплачених на погашення неправомірно нарахованої Банком заборгованості, що безумовно впливає на розмір заборгованості, який не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Суд першої інстанції правомірно вважав, що відсутні доказі отримання відповідачем кредиту в тому розмірі, на який посилався Банк, а також відсутні докази існування заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 14455,79 грн., а позивач не довів наявність підстав для стягнення із відповідача заборгованості за простроченим кредитом саме в тих розмірах та порядку, що заявлені у позові.
Доводи позивача про те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву від 18.08.2009 та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», висловив свою згоду з формою договору та його умовами, а сторонами при укладенні договору були досягнуті усі істотні умови не можуть бути взятими до уваги, оскільки у вказаній анкеті-заяві від 18.08.2008 зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.
Підписані Анкета-заява від 18.08.2009 та Довідка про умови кредитування не містить умов щодо сплати процентів у тих розмірах, які вказані Банком у розрахунку заборгованості. 
При цьому дослідивши Умови та правила надання банківських послуг, судом встановлено відсутність на них підпису відповідача ОСОБА_1 , що свідчить про те, що Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданими позивачем до справи Умовами та правилами надання банківських послуг відповідачка була ознайомлена і погодилася на їх умови, або ж, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили вказані умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами (у тому числі щодо сплати неустойки), та в зазначених в документах доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. 
Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019 вказала, що Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору, оскільки вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у Заяві та Довідці про умови кредитування домовленості сторін про сплату відсотків, про які зазначає апелянт у розмірі 3,6 % на місяць (а також 2,9%, 2,5%, 7,2% 3,5% на місяць), надані банком документи разом з Умовами не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон N 1023-XII).
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві від 18.08.20009 та Довідці про умови кредитування, які безпосередньо підписані Ковальчук Н.В.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі N 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.
Враховуючи, що анкета-заява від 18.08.2009 та Довідка про умови кредитування не містять умов про розміри та умови збільшення процентної ставки, порядок її застосування, тому розрахунки заборгованості, виписка про рух коштів не свідчать про те, що з відповідачем досягнуто домовленості про розмір та порядок нарахування таких відсотків.
Оскільки Банк не довів належними й допустимими доказами тієї обставини, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір тих відсотків, які застосовував при нарахуванні Банк, котрі він завуальовано включав у розмір простроченого тіла кредиту, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення простроченого тіла кредиту, у зв`язку з безпідставністю цих вимог через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у Анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування. 
Відтак, висновок місцевого суду про відмову в задоволенні вимог про стягнення простроченого тіла кредиту – є правильним.
Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення – залишити без змін.
Зважуючи на викладене та керуючись нормами ст.368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст.381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

       п о с т а н о в и в :        

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Рішення Свалявського районного суду від 19 липня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 30 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач        

Судді: