Постанова
Іменем України
 
06 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 303/3228/21
провадження № 61-16839св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як законний представник неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року, прийняту                    у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Кожух О. А. та Джуги С. Д.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                    ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 як законного представника неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про звернення стягнення на майно спадкоємців.
 
Разом із позовом ОСОБА_1 подав заяву про його забезпечення, в якій просив накласти арешт на майно, що належить на праві спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2                                 і ОСОБА_4 , у межах ціни позову 4 013 746,35  грн, а саме:
-       домоволодіння загальною площею 485,5 кв. м, житловою 140,3 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 34526582, із земельною ділянкою, кадастровий номер земельної ділянки 2122784800:04:002:0022, площею 0,25 га, що розташована за тією ж адресою, і належить відповідачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Колотухою Л. С. 24 березня 2021 року;
-       житловий будинок загальною площею 250,3 кв. м, житловою 71,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 26372914, та земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:32:001:0017, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за тією ж адресою,                  і належить відповідачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Колотухою Л.С. 24 березня 2021 року.
 
Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову щодо майна, отриманого відповідачами                   у спадок після смерті ОСОБА_7 , створить небезпеку відчуження нерухомого майна спадкоємцями третім особам, що в подальшому унеможливить, у разі задоволення позовних вимог, звернення стягнення на майно, оскільки така категорія справ визначає, що предметом позову є саме звернення на конкретне майно, яке отримано спадкоємцями у спадок від спадкодавця. 
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області                     від 22 квітня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Накладено арешт на майно, що належить на праві спільної часткової власності відповідачам у справі ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у межах ціни позову 4 013 746,35 грн, а саме: 
- домоволодіння, загальною площею 485,5 кв. м, житловою 140,3 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 34526582, з земельною ділянкою, кадастровий номер земельної ділянки: 2122784800:04:002:0022, площею 0,25 га, що розташована за тією ж адресою, що належить відповідачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Колотухою Л. С. 24 березня 2021 року; 
- житловий будинок загальною площею 250,3 кв. м, житловою 71,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 26372914 та земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:32:001:0017, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за тією ж адресою, що належить відповідачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Колотухою Л. С. 24 березня 2021 року. 
 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову,суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог заяви про забезпечення позову.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 та малолітньої ОСОБА_6 , задоволено.
Ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 22 квітня 2021 року скасовано.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які дали б змогу достеменно встановити, чи дійсно між сторонами виник спір, а також не довів належними та допустимим доказами, що відповідачі вчиняють дії, які можуть призвести до реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,          в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Вказував на те, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу суду про забезпечення позову, фактично здійснив розгляд справи по суті.
При цьому апеляційний суд не врахував, що суд не перевіряє відповідні докази під час розгляду заяви про забезпечення позову, а тільки оцінює ризики, які може нести позивач у разі не вжиття судом заходів щодо забезпечення позову.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 в особі адвоката Колотухи О. М. подали відзив на касаційну скаргу, в якому просили відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм процесуального права.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                                 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права                      у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм процесуального права,             а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
 
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
 
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
 
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
 
Подібних висновків дійшла Велика Палати Верховного Суду у постанові            від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
 
У справі, яка переглядається, апеляційний суд установив, що позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідачів як до спадкоємців боржника ОСОБА_7 про звернення стягнення на майно.
 
Спірні правовідносини виникли щодо боргу покійного ОСОБА_7 перед         ОСОБА_1 в розмірі 1 258 450,00 грн. На підтвердження існування таких боргових зобов`язань позивач посилається на матеріали кримінальної справи № 303/2249/13. Позивач вважав, що відповідачі як спадкоємці покійного ОСОБА_7 зобов`язані сплатити йому борг у розмірі                                 4 013 746,35 грн (1 258 450,00 грн - основний борг, 381 983,00 грн - 3% річних,   2 373 313,35 грн - інфляційні втрати).
 
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про забезпечення позову у цій справі, не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, не з`ясував співмірність видів забезпечення позову, які просив застосувати позивач, позовним вимогам, не дослідив, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, належним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що позивач не довів належними та допустимим доказами, що відповідачі вчиняють дії, які можуть призвести до реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
 
Зазначене, при доведеності зазначених умов і підстав для забезпечення позову, не перешкоджає позивачу повторно звернутися до суду                                  з відповідною заявою.
 
Доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну  скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року  залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:   	Г. В. Коломієць     Б. І. Гулько      Д. Д. Луспеник