УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/3263/21 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В. 
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого          Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/3263/21 за клопотанням ОСОБА_1 про визнання та виконання на території України рішення Бинагадинського районного суду міста Баку Азербайджанської Республіки від 14.05.2019 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 09 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Кузнєцова Д.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та просила:
- визнати і надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Бинагадинського районного суду міста Баку Азербайджанської Республіки під номером 2 (001)-2426/2019 від 14.05.2019 про стягнення на її користь із ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи із 17 січня 2019 року до досягнення дітьми повноліття, аліментів в розмірі 480 манат (160 манат на кожну дитину) щомісячно. 
Клопотання мотивоване тим, що рішенням під номером 2(001)-2426/2019 від 14.05.2019, прийнятим Бинагадинським районним судом м. Баку Азербайджанської Республіки, було вирішено стягувати на її користь із ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 17.01.2019 до досягнення дітьми повноліття, аліменти в розмірі 480 манат (160 манат для кожної дитини). Зазначає, що дане рішення набрало законної сили – 27 квітня 2020 року, проте не було виконане на території Азербайджанської Республіки, оскільки відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи викладене, просила у відповідності до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 визнати і виконати на території України рішення Бинагадинського районного суду м. Баку Азербайджанської Республіки під номером 2(001)-2426/2019 від 14 травня 2019 року.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09 вересня 2021 року клопотання ОСОБА_1 задоволено. Визнано і надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Бинагадинського районного суду міста Баку Азербайджанської Республіки під номером 2 (001)-2426/2019 від 14.05.2019 року про стягнення на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи із 17.01.2019 до досягнення дітьми повноліття, аліментів в розмірі 480 манат (160 манат на кожну дитину) щомісячно, що за офіційним щомісячним курсом НБУ на день постановлення ухвали становить 7 283 (сім тисяч двісті вісімдесят три) грн 31 коп (2 427 грн 77 коп на кожну дитину).
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення Бинагадинського районного суду міста Баку Азербайджанської Республіки від 14.05.2019 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що ухвалена із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що клопотання ОСОБА_1 подано без додержання вимог, викладених у ч.3 ст. 466 ЦПК України. Зазначає, що ОСОБА_2 , стосовно якого постановлено рішення іноземного суду, не був належним чином і вчасно повідомлений про розгляд справи в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів. Стверджує, що лист Бинагадинського районного суду міста Баку Азербайджанської Республіки від 17.01.2019, де вказано було час і місце розгляду справи №2 (001)-2426/2019 ОСОБА_2 не отримував. Зазначає, що лише 25.03.2021, тобто після отримання рішення іноземного суду відповідач вперше ознайомився з даним листом. Крім того, вказує, що в рішенні іноземного суду не вказано у який спосіб проводити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання трьох дітей, тобто суд не вирішив питання: чи підлягає така сума до стягнення, як періодичний платіж (за місяць, рік або інший період) чи загалом до досягнення дітьми повноліття в розмірі, що не перевищує 480 манат. Крім того в рішенні іноземного суду не вказано остаточну дату досягнення дітьми повноліття згідно із законодавством Азербайджанської Республіки, що перешкоджає встановленню періоду виконання. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 27 квітня 2020 року набрало законної сили рішення Бинагадинського районного суду міста Баку Азербайджанської Республіки від 14.05.2019, ухвалене у справі під номером 2(001)-2426/2019, яким визнано батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також ухвалено стягувати із відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 17.01.2019 року до досягнення дітьми повноліття в розмірі 480 манат, а саме по 160 манат на кожну дитину.
24 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Бинагадинського районного суду міста Баку Азербайджанської Республіки під номером 2 (001)-2426/2019 від 14.05.2019 про стягнення на її користь із ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи із 17 січня 2019 року до досягнення дітьми повноліття, аліментів в розмірі 480 манат (160 манат на кожну дитину) щомісячно.
До клопотання ОСОБА_1 додала довідку №2(001)-2426/2019 від 24.09.2020 про набрання законної сили рішення Бинагадинського районного суду міста Баку Азербайджанської Республіки під номером 2 (001)-2426/2019 від 14.05.2019, лист адресований ОСОБА_2 №2(001)-2426/2019 від 17.01.2019 про направлення позовної заяви про встановлення батьківства та стягнення аліментів, копію поштового конверту про направлення ОСОБА_2 вищевказаного листа, поштову квитанцію з відміткою «за вказаною адресою не проживає», заяву ОСОБА_2 від 28.01.2019 про розгляд справи за його відсутності та про відмову у задоволенні позову, лист про повернення виконавчого листа та копію рішення Бинагадинського районного суду міста Баку Азербайджанської Республіки під номером 2 (001)-2426/2019 від 14.05.2019 .
Згідно пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.
Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.
Згідно з частиною першою статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
Відповідно до статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.
Згідно вимог статті 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.
Частиною першою статті 464 ЦПК передбачено, що питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.
Згідно частиною першою статті 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).
За змістом частин першої та другої статті 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити :
1) ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження;
2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні;
3) мотиви подання клопотання.
До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до вимог частини шостої статті 467 ЦПК України за наслідками розгляду поданих документів та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову в задоволенні з цього питання.
Частиною восьмою статті 467 ЦПК України визначено, що якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.
Підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені статтею 468 ЦПК України.
За приписами статті 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:
1) якщо рішення суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;
2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;
3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;
4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;
5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;
6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;
7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;
8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;
9) в інших випадках, встановлених законами України.
22 січня 1993 року з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, у м. Мінську (Республіка Білорусь) була підписана Конвенція, Договірною Стороною якої, зокрема, є Україна, яка 10 листопада 1994 року була ратифікована Верховною Радою України та 14 квітня 1995 року набула чинності для України .
Конвенція застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном.
Відповідно до статті 51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції у цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди у таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень).
Статтею 53 Конвенції передбачено, що клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й до суду, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення за клопотанням.
До клопотання додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набрало законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набрання законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, у справах договірної підсудності.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року №12 роз`яснено, що коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, і вона оспорює даний факт, суд повинен з`ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших, поданих сторонами, доказів, а в необхідних випадках - запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.
Під «повідомленням про процес» слід розуміти саме сповіщення судом сторін про місце та час розгляду справи, що свідчитиме про ефективне забезпечення сторін «правом на суд».
У справі, що переглядається, вбачається, що Бинагадинським районним судом міста Баку Азербайджанської Республіки, 17.01.2019 - ОСОБА_2 було в належному порядку і вчасно направлено повідомлення про прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства та стягнення аліментів у справі №2(001)-2426/2019, а також повідомлено ОСОБА_2 , про попередній розгляд справи, що відбудеться 05.02.2019 о 16:15 хв.
Згідно заяви від 28 січня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 висловив своє відношення до заявленого позову та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.
Відтак, колегія апеляційного суду приходить до висновку, що ОСОБА_2 був обізнаний про судове провадження та скористався своїми процесуальними правами про направлення до суду своїх заперечень щодо позову.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що з копії рішення Бинагадинського районного суду міста Баку Азербайджанської Республіки під номером 2 (001)-2426/2019 від 14.05.2019 вбачається, що в провадженні даного суду перебувала лише одна справа сама про встановлення факту батьківства та стягнення аліментів. 
Тому посилання апелянта про те, що він був повідомлений лише про справу у якій вирішувалося питання про встановлення факту батьківства, а не стягнення аліментів спростовується матеріалами справи.
Відтак, встановивши, що відповідач був належним чином повідомлений про судове провадження про встановлення факту батьківства та стягнення аліментів, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду відповідає вимогам статті 466 ЦПК України, до нього доданий повний перелік необхідних документів та відсутні підстави, передбачені статтею 468 ЦПК України, для відмови у задоволенні клопотання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення клопотання ОСОБА_1 про визнання та виконання на території України рішення Бинагадинського районного суду міста Баку Азербайджанської Республіки від 14.05.2019 про стягнення із ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи із 17 січня 2019 року до досягнення дітьми повноліття аліментів в розмірі 480 манат (160 манат на кожну дитину) щомісячно.
Щодо доводів ОСОБА_2 на те, що суд Азербайджанської Республіки не вирішив питання чи підлягає така сума до стягнення, як періодичний платіж (за місяць, рік або інший період) чи загалом до досягнення дітьми повноліття в розмірі, а також не вказав остаточну дату досягнення дітьми повноліття згідно із законодавством Азербайджанської Республіки, колегія апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають матеріалам справи та нормам чинного законодавства України.
Розглядаючи клопотання про визнання та виконання на території України рішення іноземного суду, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. 
Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 09 вересня 2021 року залишити без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 09 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складення повного судового рішення 05 жовтня 2021 року.

Головуючий 

Судді